Вернуться в главное меню | на историческе данные | на страницу литературы

КАМ'ЯНЕЦЬ І КАМ'ЯНЕЧЧИНА

ВІД А ДО Я

МАТЕРІАЛИ ДЛЯ РЕГІОНАЛЬНОГО
ЕНЦИКЛОПЕДИЧНОГО СЛОВНИКА

Зібрав та уклав Олег БУДЗЕЙ

Телефон для зауважень, уточнень, доповнень: (03849) 2-54-66

За станом на 14 грудня 2006 року

3276 гасел

Створення енциклопедії, яка з максимальною повнотою зафіксувала би реалії багатовікової діяльності людини на теренах сучасного міста Кам'янець-Подільський та сучасного Кам'янець-Подільського району, справа клопітка й довга. З одного боку, матеріалу є достатньо, з іншого боку, він розпорошений по тисячах і тисячах різноманітних джерел – книг, наукових збірників, газет і журналів, архівних справ... Факт за фактом збирати докупи розпорошене багатство, виловлювати помилки та виправляти їх – таким може бути перший етап створення енциклопедії. Тому запропоновані Вашій увазі матеріали аж ніяк не претендують на повноту, але з кожним днем розширюючись, збагачуючись, уточнюючись, вони, по-перше, наближають нас до мети, по-друге, вже сьогодні містять чимало зібраної воєдино цікавої та корисної інформації.

Після # пояснено походження назви топографічного об'єкта, наведено коротеньку довідку про людину, чиїм іменем названо об'єкт. Після * подано список найголовніших публікацій про об'єкт. Стрілка (→) відсилає на іншу статтю, яка містить детальнішу інформацію.

У заголовках статей ВЕЛИКИМИ літерами набрано поняття та чинні назви топографічних об'єктів, малими літерами – колишні та народні назви сучасних об'єктів або назви об'єктів, яких сьогодні немає, КУРСИВОМ (великі літери) – назви вулиць, провулків, майданів на міських землях, виділених для індивідуальної забудови (в селах Довжок, Жовтневе та в селищі Першотравневому), курсивом (малі літери) – пропоновані (але не реалізовані) назви об'єктів. Статті, назви яких на початку відзначено зірочкою (наприклад – *КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ ВУЛИЦЯ), присвячено колишнім, сучасним і (можливо) майбутнім топографічним об'єктам Кам'янця-Подільського.

Номери виборчих дільниць вказано за станом на 2002 (коли востаннє проводилися вибори до міської ради за мажоритарними округами, а не за списками політичних партій і блоків, як 2006).

А КАПЕЛА – хоровий багатоголосий спів без супроводу музичних інструментів. Серед колективів Кам'янця-Подільського притаманний дитячій хоровій капелі «Журавлик». * Різник О. О. А капела // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 290–291; А капела // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 30.

АБДАНК (АВДАНЕЦЬ) – шляхетський герб, що належав до польської геральдичної системи. Головною складовою герба є червоний щит, на якому зображено геральдичну фігуру за взірцем латинської літери W. У 13 столітті був гербом Авданців, пізніше – понад ста родин. Білокам'яну дошку з гербом Абданк можна побачити на південному фасаді башти Ковпак Старого замку, оскільки реставрацію башти на початку 16 століття виконано коштом кам'янецького біскупа Якуба Бучацького, який належав до герба Абданк. До цього ж герба належав ще один кам'янецький біскуп – Мартин Бялобжеський. * Awdaniec (Abdank) // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 51; Савчук Ю. К. «Абданк» // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 10; Станіславська Л. Стара фортеця: Путівник. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 16; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 66.

«АБЕТКА» – виробничо-поліграфічна фірма. Створили 22 жовтня 1997 Дмитро Зволейко (генеральний директор), Віктор Паньков (2001 відділився і створив фірму «Абетка-НОВА») та Ярослав Сисин (директор). Фірма працювала в колишньому будинку побуту (Лесі Українки, 31), сьогодні працює на вулиці Князів Коріатовичів, 9. Тут же розташувалася книгарня «Абетки» – «Книжковий двір». Фірма – учасниця міжнародного фестивалю видавців і розповсюджувачів книги «Світ книги» (Харків, 2001). Серед видань: «Це респектабельне слово – БАНК» Ігоря Данилова (1998), «Бои за Каменец весной 1944 года» Миколи Дембицького (1999), «Нариси про минуле і сьогодення медицини Кам'янця-Подільського та Хмельниччини» Євгена Мазурика (1999), «Кам'янецька ведута» Наталії Урсу (2000), гумористична збірка В'ячеслава Полятинчука «Одкровення від Степана Руданського» (2001), «Афоризми» Володимира Юзюка (2002), «Кам'янець-Подільській музичній школі 100 років» (2003), «Літопис Кам'янець-Подільського індустріального технікуму» (2005), монографія Ольги Пламеницької «Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі» (2005), нарис Алли Лаврової «Життя, віддане «Індустрії» (2006), номери журналу «Краєзнавство». * Книжковий світ «Абетки» // Подолянин. – 2001. – 18 травня. – С. 2; Міркотан Ольга. Книга за один день // Подолянин. – 2002. – 24 травня. – С. 3; Зволейко Дмитро. Горизонти «Абетки»: Конкурси // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 24 травня. – С. 3; Греса Надія. ...Тільки дитячі думки берегти: 2 квітня – Міжнародний день дитячої книги // Подолянин. – 2004. – 2 квітня. – С. 6.

«АБЕТКА-НОВА» – виробничо-поліграфічна фірма. 2001 відділилася від «Абетки». Очолює Віктор Георгійович Паньков. Серед видань: історико-популярний нарис «Кам'янець-Подільський» Олександра Завальнюка та Олександра Комарницького (2001), історичний нарис «Українська галицька армія на Поділлі» Олександра Завальнюка та Сергія Олійника (2001), монографія «Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела)» Миколи Петрова (2002), збірник «Українські народні побрехеньки», упорядкований Василем Струманським і Віленом Сіркізюком (2002), науково-документальне видання «Сільськогосподарський факультет Кам'янець-Подільського державного українського університету (1919–1921 рр.)» Олександра Завальнюка та Олександра Комарницького (2004), історичний нарис «Кам'янець-Подільський державний університет» тих же авторів (чотири видання – 2003, 2004, 2005, 2006), монографії Віктора Прокопчука «Під егідою Українського комітету краєзнавства» (2004), «Історичне краєзнавство Правобережної України 30-х років XX – початку XXI століття: від репресій, занепаду – до відродження, розквіту» (2005).

АБОРТ – штучне припинення вагітності. 27 червня 1936 постановою Центрального виконавчого комітету та Ради народних комісарів СРСР у Радянському Союзі заборонили робити аборти. Знову дозволено 23 листопада 1955. * Шульц Г. Аборти // Енциклопедія українознавства. Словникова частина. – Перевидання в Україні. – Т. 1. – Львів, 1993. – С. 11–12; Аборт // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 2–3; Гращенков Н. І. Радість материнства і радість праці: До трьохріччя постанови ЦВК і РНК СРСР про заборону абортів // Червоний кордон. – 1939. – 28 червня. – С. 3; Абортмахершу засуджено: Із зали суду // Прапор Жовтня. – 1947. – 30 січня. – С. 2; Федоришина Світлана. Вирішувати вам...: Проблема // Подолянин. – 2006. – 23 червня. – С. 6; Будай Йосиф. І вийшов сіяч: Реколекційні науки. – 2-е видання. – Львів, 2006. – С. 94–98. – (Розділ VIII. Біла смерть).

«АБРА» – театр-студія сучасного танцю. Засновано 1997 при школі-гімназії № 14. Керівник i хореограф Лілія Володимирівна Пашинська. 24 травня 2002 у МБК відбулося шоу, присвячене 5-рiччю студії. * Шуханова Т. На п'єдесталі – Катя Брушневська // Подолянин. – 2002. – 17 травня. – С. 5; Будзей О. П'ять років, спресованих у три години: Ювілеї // Подолянин. – 2002. – 31 травня. – С. 15; Гайдамашко В. 5 років «Абрi»: політ нормальний // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 31 травня. – С. 4; Гайдамашко В. Чемпіонські танці «Абри» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 14 лютого. – С. 3; Шуханова Т. Знай «Абру»!: Конкурси // Подолянин. – 2003. – 14 лютого. – С. 8; Дорога I. Кам'янецькi новини // Подільська TV-iнформ. – 2003. – 27 лютого. – С. 1; П'ять перемог «Абри»: Знай наших! // Подолянин. – 2003. – 28 лютого. – С. 2; «Абра» – чемпіон сучасного танцю: Вітаємо! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 28 лютого. – С. 1; Семенова Н. «Абра» – крила кольору дитячих мрій: Профi // Подолянин. – 2003. – 4 квітня. – С. 4; «Метелики» підкорюють ще й хіп-хоп // Подолянин. – 2004. – 2 квітня. – С. VIII; Шуханова Т. «Метелики» тричі на висоті: Знай наших! // Подолянин. – 2004. – 16 квітня. – С. 2; «Абра» – трьохкратний чемпіон України // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 16 квітня. – С. 1, 2; Добешкетувались до гран-прі! // Подолянин. – 2004. – 30 квітня. – С. VIII; Браво, «Абро»! // Подолянин. – 2004. – 25 червня. – С. 1; «Абра» проти ксенофобії...: Фестивалі // Подолянин. – 2005. – 2 вересня. – С. 2.

*Абрамовича вулиця. Старе місто. → Менделе Мойхер-Сфорім провулок. * К-ПМА. – Ф. Р-335. – Опис 1. – Справа 63. – Аркуш 251.

АБРЕВІАТУРА – складноскорочене слово. Сформувалася низка абревіатур, що відображають реалії Кам'янця-Подільського. Вони (особливо ініціальні) більшою чи меншою мірою зрозумілі кам'янчанам, але за межами міста та району здебільшого стають набором букв. Наприклад: КЕМЗ – Кам'янець-Подільський електромеханічний завод, КПДУ – Кам'янець-Подільський державний університет, ПДАТУ – Подільський державний аграрно-технічний університет, ХВМ – художньо-виробничі майстерні. Зміна реалій призводить до зміни абревіатур (КПДПІ – КПДПУ – КПДУ; КПСГІ – ПДАТА – ПДАТУ; НІАЗ – ДІАЗ). * Клименко Н. Ф. Абревіатура // Українська мова: Енциклопедія. – К., 2000. – С. 7.

АБРИКОСА (АБРИКОС) – рід рослин родини розових, плодове дерево. Характерне для Кам'янеччини. 1966 навіть село Безнісківці перейменували на Абрикосівку. Може проростати з кісточки. У Старому міста проросла з кісточки на карнизі між другим і третім поверхами старого будинку на вулиці Карла Маркса (нині Татарська), 1978 зацвіла, дала плоди. * Абрикос // Біологічний словник. – 2-е видання. – К., 1986. – С. 7–8; Кирилюк І. Сила життя // Прапор Жовтня. – 1979. – 31 березня. – С. 3.

АБРИКОСІВКА – село. Центр сільської ради (підпорядковане село – Корчівка). Раніше Безнісківці (перейменовано 15 серпня 1966 Указом Президії Верховної Ради УРСР). Перша згадка про Безнісківці – 1460 (в королівському дозволі брати десятину на користь біскупів). 1729 на кошти громади збудовано дерев'яну трибанну церкву в ім'я Миколая Чудотворця. 1881 збудовано кам'яну Свято-Миколаївську церкву. Від німецько-фашистських загарбників визволено 31 березня 1944. За даними на 1895: дворів – 283, мешканців – 1127. За даними на 1998: дворів – 278, мешканців – 563. У селі народилися: Євген Семенович Гітіліс (31 грудня 1925 – 14 квітня 1992) – голова Кам'янець-Подільського міськвиконкому (1962–1964), начальник Хмельницького обласного управління побутового обслуговування населення; Леонід Іванович Шабага (2 січня 1934) – директор (1986–1990) Кам'янець-Подільської спецшколи-інтернату для дітей з пониженим зором. * Труды Подольского епархиального историко-статистического комитета. – Выпуск IV. – С. 120–124; Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 146–148; Кухта М. Він був на Кубі // Прапор Жовтня. – 1967. – 22 листопада. – С. 3; Гарнага І. Звідки пішла назва. Абрикосівка. Адамівка. Баговиця // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 липня. – С. 4; Рідна Абрикосівка // Сім днів. – 2006. – 11 травня. – С. 7.

АБРИКОСIВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА (ДО 1966 – БЕЗНІСКОВЕЦЬКА). Входить два села – Абрикосівка та Корчівка. Площа 2002 га. Відновлено 23 грудня 1994. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 593 (чоловіків – 237, жінок – 356). Голова Микола Васильович Усік. * Абрикосівська сільська рада // Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 31; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

АБРИКОСІВСЬКА ШКОЛА (ДО 1966 – БЕЗНІСКОВЕЦЬКА). 1894 у Безнісківцях відкрито церковнопарафіяльну школу. Після проходу радянської влади її перетворили на трудову початкову. 1932 Безнісковецька школа стала семирічною. Першим її директором був Антон Васильович Білоус, перший випуск сьомого класу відбувся 1935. Після війни від свічки, залишеної непогашеною, згоріло приміщення школи. Тільки 1963 вдалося збудувати нове приміщення, в якому школа розташовується донині. Це будівництво лягло на плечі Юхима Тимофійовича Марценюка, який працював директором школи понад чверть віку (1957–1984). У школі сформувався чудовий ансамбль учителів. Серед них Галина Василівна Марценюк, Галина Потапівна Білик, Дмитро Дмитрович Росола, Ірина Ксенофонтівна Казмірчук, Олександр Пилипович Луговий, Ольга Андріївна Григоришина, Євгена Степанівна Логіна, Ганна Дмитрівна Котовець, Михайло Тимофійович Кухта, Софія Мефодіївна Кухта. 1984 Абрикосівську восьмирічну школу перетворили на початкову. Завідувачем школи та її єдиним учителем зосталася Євгена Степанівна Логіна. 1990 на неодноразові прохання батьків у селі знову відкрили неповну середню школу. До 1998 її очолювала Марія Іванівна Мельник, яка наново сформувала вчительський колектив. Від 1998 директором школи працює Валентин Іванович Єфремов. Сьогодні це загальноосвітня школа I–II ступенів. 1963 у школі навчалося 180 учнів, 2004 – всього 48: в I–IV класах – 15 (в першому – 1, в другому – жодного), в V–IX класах – 33 (в дев'ятому – 5). 2004 в школі працювало 12 учителів, кухар, 3 технічні працівники. Серед випускників школи три кандидати наук: Володимир Броніславович Дроздовський (кандидат фізико-математичних наук, доцент кафедри фізики Хмельницького національного університету), Станіслав Йосипович Мендерецький (живе в Білорусі, вже на пенсії, займається проблемами екології), Микола Васильович Місюк (кандидат економічних наук, працює в ПДАТУ). Старшим викладачем кафедри машин і апаратів у Хмельницькому національному університеті працює Анатолій Михайлович Залізецький. 6 листопада 2004 в Абрикосівському будинку культури урочисто відзначено 110-річчя школи. * Будзей О. Злетілися до рідного гнізда: Освіта // Подолянин. – 2004. – 12 листопада. – С. 5; Стояновський С. В Абрикосівці – ювілей // Сім днів. – 2004. – 12 листопада. – С. 3; Рідна Абрикосівка // Сім днів. – 2006. – 11 травня. – С. 7.

«АБРИС» – видавництво гуманітарної літератури. Засновано 1991 в Києві групою українських учених, видавців, журналістів. Серед перших видань – репринтне відтворення книги Івана Огієнка (ректора університету в Кам'янці-Подільському в 1918–1920) «Українська культура» (з видання 1918). 2004 у науково-популярній серії «Малі історичні міста України» побачила світ книга Ольги Пламеницької «Кам'янець-Подільський». * Сьомочкіна-Рижко О. М. «Абрис» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 40.

АБХАЗІЯ – автономна республіка в Грузії, на узбережжі Чорного моря та південних схилах Великого Кавказу. Столиця Сухумі. Від 1955 в Абхазії живе художник Микола Олексійович Писарчук (1923) – уродженець Кам'янця-Подільського. * Каталог выставки картин художника Писарчука Николая Алексеевича. – Сухуми, 1986. – 22 с.; Попсуй Ю. Безславний кінець «Едельвейса» // Прапор Жовтня. – 1975. – 18 лютого. – С. 4; Бобров В. В дорозі: У нас в гостях // Прапор Жовтня. – 1975. – 26 вересня. – С. 4; Повернення: Зустрічі для вас / Діалог вела і записала Г. Вірич // Прапор Жовтня. – 1981. – 4 липня. – С. 4.

«АВАЛЬ» – акціонерний поштово-пенсійний банк. Створено в березні 1992 в Києві. Є філія в Кам'янці-Подільському (Францисканська, 10) – відкрито в грудні 1995. Керівники філії: 1995–2001 – Леоніда Броніславівна Галактіонова; Ігор Васильович Пулавський (народився 21 липня 1962). * Шпиг Ф. І. «Аваль» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 46; Ключі від банку, де гроші лежать: Добра новина // Подолянин. – 2002. – 12 грудня. – С. 1; Наш календар: Хто і коли народився // Край Кам'янецький. – 2002. – 5 липня. – С. 4; По «Авалю» і банкомат: Презентації // Подолянин. – 2002. – 6 вересня. – С. 1; Резнікова Вікторія. Банківські віражі Галактіонової: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 23 вересня. – С. 3; Грошей в «Авалі» стало ще більше: Справи банківські // Подолянин. – 2006. – 13 січня. – С. 1, 2.

«АВАНГАРД» – добровільне спортивне товариство (ДСТ) профспілок УРСР. Об'єднує працівників промисловості й будівництва. В Україні створено 1957. У травні 1979 центральна рада ДСТ провела в Кам'янці-Подільському республіканський семінар методистів виробничої гімнастики машинобудівних і електротехнічних підприємств. У роботі семінару також узяла участь делегація з Білорусії. * «Авангард» // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 1. – К., 1966. – С. 12; «Авангард» // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 1. – К., 1977. – С. 17; Гаврилюк Г. Республіканський семінар: Спорт // Прапор Жовтня. – 1979. – 25 травня. – С. 4; Чухліна Г. Авангардівці // Прапор Жовтня. – 1984. – 11 серпня. – С. 3.

АВІАЦІЇ ВСЕСОЮЗНИЙ ДЕНЬ. Встановлено 1933. * День сталінської авіації // Прапор Жовтня. – 1946. – 18 серпня. – С. 1; План проведення святкування Дня авіації 3 серпня // Прапор Жовтня. – 1947. – 31 липня. – С. 1; Всесоюзний день авіації // Прапор Жовтня. – 1947. – 3 серпня. – С. 1.

«АВІС» – закрите акціонерне товариство (ЗАТ). Первісно птахофабрика, створена 20 липня 1976 на базі птахоферми колгоспу імені Котовського села Гуменці (відповідно до ухвали міжколгоспної ради Кам'янець-Подільського райвиконкому, наказу Хмельницького обласного управління птахівництва). Перший директор (1976–1986) Володимир Тимофійович Дідук. 1980 на базі фабрики створено птахорадгосп «Гуменецький», 1994 його перетворено на ЗАТ «Авіс» (голова правління Анатолій Прокопович Ткач). Від 2005 ЗАТ очолює Галина Дмитрівна Чорноус. 7–9 серпня 2001 в агрофірмі «Авіс» відбулася всеукраїнська рада виробничо-наукового об'єднання «Укрптахформ» за участю державного секретаря Міністерства аграрної політики Сергія Рижука. * Кадрова хроніка // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 липня. – С. 2–3; Птахорадгосп «Гуменецький»: кроки до ринку / Інтерв'ю взяв Б. Урода // Прапор Жовтня. – 1990. – 18 грудня. – С. 2; Ферма – фабрика – радгосп – ЗАТ // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 17; Гординчук М. Де живе птах щастя // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 10 серпня. – С. 1–2; Бельзецький Дмитро. «Авіс» – флагман українського птахівництва // Фортеця. – 2001. – 16 серпня. – С. 1; Сокальський Сергій. Побували в «Авісі» і не захворіли: Актуально // Подолянин. – 2005. – 23 грудня. – С. 4; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 102; Яцемірська Наталія. Спочатку в Гуменцях була курка... // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 4; Дубик Галина. Курчат рахують восени // Сім днів. – 2006. – 20 липня. – С. 8.

«АВІЦЕНА-ТРАНЗИТ» – туристична фірма. Директор Богдан Кравчук. * Гайдамашко Вікторія. «Авіцені-транзит» – золота зірка «за якість»: Нагороди // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 5 вересня. – С. 4.

АВРИНІЯ СКЕЛЬНА (Aurinia saxatilis). Належить до родини хрестоцвітих. Батьківщиною авринії є Середземномор'я. Навесні в Кам'янці-Подільському скелі каньйону та древні стіни вкриваються жовтим цвітом авринії. * Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 93. – № 217.8; Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 4, 15.

АВСТРІЙЦІ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. Під час Першої світової війни австро-угорська армія 4 серпня 1914 захопила Кам'янець-Подільський, але вже 6 серпня покинула місто та повернула взяту контрибуцію. * Данілов Ігор. Це респектабельне слово – банк. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 41–42.

Автоагрегатний завод. Виник 25 грудня 1932 як міжрайонні механічні майстерні. 1959 на їх базі створено завод автозапчастин. 1968 перепрофілювали в автоагрегатний завод. 1976 увійшов до виробничого об'єднання «АвтоКрАЗ». Нині ВАТ «Кам'янець-Подільськагрегат». Директори: 1962–1975 – Ігор Мартіанович Бєлінський, 1975–1980 – Йосип Францович Добровольський, від 22 червня 1980 – Анатолій Степанович Карпов. * Нова продукція // Прапор Жовтня. – 1968. – 27 лютого. – С. 2; Початок оновлення: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1974. – 4 червня. – С. 3; Автоагрегатний завод: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1977. – 12 лютого. – С. 2; Сідаш Микола. Завод справляє ювілей // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 30 грудня. – С. 1; Єрменчук В. Усе починалося з майстерень...: Непомітні ювілеї // Подолянин. – 1992. – 31 грудня. – С. 2.

АВТОБУСИ МІЖМІСЬКІ. 1940 автопарк міста мав 10 автобусів, 2 з яких обслуговували маршрут Кам'янець-Подільський – Проскурів. * Стадник С., Гарнага І. Шляхом боротьби і звершень // Прапор Жовтня. – 1987. – 25 грудня. – С. 2.

АВТОБУСИ МІСЬКІ. Перший автобус на внутрішньому маршруті № 1 «Вокзал – Старе місто» з'явився 1935. Після війни автобуси стали регулярно курсувати 23 лютого 1950. Перший маршрут зв'язав Підзамче й вокзал. На головних автобусних маршрутах міста «Вокзал – Спиртзавод», «Суворова – Франка», «Суворова – Цукрозавод» 3 серпня 1962 уперше з'явилися автобуси без кондуктора. 1978 відкрито автобусний маршрут № 5 «Швейна фабрика – житловий мікрорайон Жовтневий». Кількість маршрутів досягла 12, їх загальна довжина – 150 км. 11 березня 1987 два перших багатомісних «Ікаруси-280» (4-дверних, на 37 сидячих і 109 стоячих місць) з'явилися у Кам'янці-Подільському на автобусному маршруті 5-А. У квітні 2006 АТП-16808 одержав 10 нових автобусів ПАЗ-4234 поліпшеного комфорту. У місті вони вийшли на маршрути № 3А «Ринок – селище Першотравневе», № 4 «Пологовий будинок – селище Першотравневе», № 5 «Мікрорайон Жовтневий – Старе місто», № 8 «Автоагрегатний завод – Підзамче», № 16 «Ринок – Голосків», № 17 «Ринок – Гуменці». * Іваницький В. Налагодити автобусний рух: Нам пишуть // Прапор Жовтня. – 1951. – 6 січня. – С. 2; «Налагодити автобусний рух»: Слідами виступів «Прапора Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1951. – 9 лютого. – С. 2; Альперін Ю. Без кондуктора...: Репортаж з першого рейсу // Прапор Жовтня. – 1962. – 7 серпня. – С. 4; Васюк М. Жовтневий став ближчим // Прапор Жовтня. – 1978. – 3 червня. – С. 3; До відома пасажирів! // Прапор Жовтня. – 1980. – 14 травня. – С. 4; Стадник С., Гарнага І. Шляхом боротьби і звершень // Прапор Жовтня. – 1987. – 25 грудня. – С. 2; Добровольський В. Пасажирський транспорт і ми // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 березня. – С. 2; Гординчук Микола. Щасливих доріг, нові маршрутки! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 5 травня. – С. 1, 2; Довгань Альона. Нові автобуси, старі ціни! // Фортеця. – 2006. – 18 травня. – С. 9; На шукай свій автобус – знай, де він є! / Підготувала Альона Довгань // Фортеця. – 2006. – 15 червня. – С. 9.

АВТОБУСИ ПРИМІСЬКІ. У жовтні 1971 відкрито автобусний маршрут Кам'янець-Подільський – Нефедівці. 1978 було 45 маршрутів. * Новий автобусний маршрут // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 жовтня. – С. 1; Голубович В. Ще два маршрути // Прапор Жовтня. – 1978. – 29 липня. – С. 4.

Автобусно-таксомоторний парк (АТМП). У вересні 1964 (після поповнення 8 автобусами ЛАЗ-995): 98 автобусів, 31 таксомотор, 35 вантажних таксі. У перші п'ять місяців 1965 отримав 3 легкові автомашини та 6 автобусів. До кінця року мав отримати ще 20 автобусів і 10 таксі. Нині АТП-16808. * Буніч Г. Автобусний парк зростає // Прапор Жовтня. – 1964. – 9 вересня. – С. 2; Костовський О. Ще одна автобусна лінія // Прапор Жовтня. – 1964. – 27 листопада. – С. 3; Фрімер Б. Збільшується автобусний парк // Прапор Жовтня. – 1965. – 25 червня. – С. 2; Ковальов О. Щоб люди дякували // Прапор Жовтня. – 1965. – 30 червня. – С. 4.

АВТОВОКЗАЛ (АВТОСТАНЦІЯ). Новий план. Сучасна адреса – Князів Коріатовичів, 19. Згідно із соціалістичними зобов'язаннями, мав стати до ладу 1967. Розпочав роботу влітку 1968. Сучасна споруда зі скла та бетону. * Автобуси – за новим графіком: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1965. – 29 травня. – С. 4; Альперін Ю. Людина іде містом // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 січня. – С. 2; Соціалістичні зобов'язання // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 січня. – С. 2; Туровський А. Коли відкриється автовокзал?: Увага! Пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 жовтня. – С. 2; Пасажири, автобуси, обслуговування // Прапор Жовтня. – 1968. – 27 січня. – С. 4; На фото: автовокзал, який нещодавно відкрив двері для пасажирів // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 липня. – С. 2; Шуханова Тетяна. Автостанція: від туалету і до Бресту... // Подолянин. – 2001. – 3 серпня. – С. 3.

«Автозапчастина» – завод. Створено 1958 на базі міжрайонної майстерні капітального ремонту автомашин і тракторів. * Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 21–22.

АВТОМАГІСТРАЛЬ – автомобільний шлях для високоінтенсивного та швидкісного руху автомобільного транспорту. Інші назви: магістральна автомобільна дорога, автострада. В Україні є 27 автомагістралей (від М-01 до М-27). Серед них М-20 (Житомир – Чернівці – Тереблече) проходить через Кам'янець-Подільський (Хмельницьке шосе та проспект Грушевського, міст «Стрімка лань»), села Кам'янець-Подільського району – Смотрич, Колибаївку, Гаврилівці, Жванець. * Савенко В. Я., Петрович В. В. Автомагістраль // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 99–100.

АВТОМАТИЗОВАНА ПРОХІДНА – автоматизована установка контролю перепусток і збирання табельної інформації. Запроваджено навесні 1981 на Кам'янець-Подільському електромеханічному заводі. Установка зчитує інформацію з індивідуальних перепусток і заносить необхідні дані на перфострічку (табельний номер, час входу чи виходу). * Михайлюк В. Автоматизована прохідна: Промислова хроніка // Прапор Жовтня. – 1981. – 1 вересня. – С. 2.

АВТОМАТИЧНА ТЕЛЕФОННА СТАНЦІЯ. → АТС.

«АВТОМОТОЛЮБИТЕЛЬ УРСР» – товариство. Створено 1973 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР. У вересні 1973 Кам'янець-Подільський міськвиконком затвердив організаційний комітет для створення міського відділення товариства. * «Автомотолюбитель УРСР»: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1973. – 14 вересня. – С. 4; Захаров О., голова міської ради товариства автомотолюбителів. Товариство «Автомотолюбитель»: Запитуй – відповідаємо // Прапор Жовтня. – 1974. – 8 червня. – С. 4.

АВТОРАЛІ – спортивні перегони на автомобілях. Етап чемпіонату України з авторалі вперше проведено в Кам'янці-Подільському 25–26 вересня 1999. Традиційно в місті проводився третій етап чемпіонату України; 15–16 квітня 2006 вперше проведено перший етап. * Міркотан Ольга. Завтра – авторалі!: Подія дня // Подолянин. – 1999. – 24 вересня. – С. 1; Міркотан Ольга. Вдаримо автопробігом... // Подолянин-ревю. Кам'янець і кам'янчани. – 1999. – № 1 (вересень). – С. 28; Гайдамашко Вікторія. Стартував чемпіонат з авторалі: На крутих віражах // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 квітня. – С. 2.

АВТОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД. Директори: від 1993 – Віль Іванович Козак. * Козак В. Авторемонтний пропонує... // Край Кам'янецький. – 1993. – 18 серпня. – С. 2; Бронін У. Друге дихання заводу: Людина та її справа // Край Кам'янецький. – 1993. – 1 грудня. – С. 2.

АВТОРОДЕО. Відбулося 24 вересня 1980 на міському стадіоні з участю каскадерів артистичного об'єднання Словконцерт «Братислава». 1989 на мотобольному стадіоні виступала група «Барандера» Празької студії «Барандов». * Ладвіщенко Л. Автородео: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1980. – 20 вересня. – С. 4; Туровський А. Літаючі авто: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1980. – 27 вересня. – С. 4; Івасюк Є., Свідер І. «Барандера» – це автородео: Фотофакт // Прапор Жовтня. – 1989. – 20 травня. – С. 2.

АГІТБРИГАДА (АГІТАЦІЙНО-ХУДОЖНЯ БРИГАДА) – невеликий професійний або самодіяльний художній колектив, який використовувався у політичній агітації та пропаганді за радянської доби. Створювалася при культурно-просвітніх і навчальних закладах, на заводах, фабриках, у сільськогосподарських підприємствах. Найвідоміші в Кам'янці-Подільському агітбригади – «Ударник» (завод «Електроприлад»), «Побідит» (індустріальний технікум). * Калашников В. Ф. Агітбригада // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 145; Пономарчук Н. ...І єднання мистецьке // Прапор Жовтня. – 1979. – 28 березня. – С. 3.

«АГРІКА-2» – дочірнє підприємство. Директор Ігор Віталійович Гай. * Марунчак Микола. «Агріка-2» – реальна поміч селянам: Ексклюзив // Подолянин. – 2000. – 14 квітня. – С. 1.

АГРОНОМІЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ. * Агрономічний факультет // Кам'янець-Подільський сільськогосподарський інститут. – Хмельницький, 1994. – С. 14–27.

АГРОПРОМТЕХНIКА. Створено постановою ради агрокомбінату «Смотрич» від 8 липня 1988. * Актуальні діалоги // Прапор Жовтня. – 1988. – 14 вересня. – С. 3.

«АДАМ І ЄВА» – дерев'яна скульптура невідомого подільського різьбяра кінця 17 – початку 18 століття. Зберігається в Кам'янець-Подільському історичному музеї-заповіднику. * Афанасьєва З. Невмируще джерело: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1982. – 28 вересня. – С. 4; Будзей О. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 45 (рис. 37).

АДАМІВКА – село. Входить (разом із селами Добровілля, Кізя) до Приворотської сільської ради. Його північним сусідом є Кізя. Село виникло в середині 19 століття на ґрунтах села Чорнокозинці. За даними Євтима Сіцінського (1895), у селі було 50 дворів, 289 мешканців. Адамівка належала до Шустовецької парафії. За даними на 1998: дворів – 64, мешканців – 113. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 399; Гарнага І. Звідки пішла назва. Абрикосівка. Адамівка. Баговиця // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 липня. – С. 4; Мазур А. Ідемо до клубу // Прапор Жовтня. – 1976. – 24 березня. – С. 3.

«АДАМС» – відкрите акціонерне товариство (ВАТ). До 10 вересня 1994 – консервний завод. Голова правління, а від 31 жовтня 1996 президент – Адам Михайлович Яхієв (народився 17 травня 1954). Виробничі підрозділи «Великослобідський», «Баговецький», «Тарасівський», «Лісковецький», «Колибаївський». Головний агроном Анатолій Ілаш. * Суделя Н. І. «Адамс» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 177; Інформація про фінансово-господарську діяльність // Край Кам'янецький. – 2002. – 31 травня. – С. 4; Бабляк Віталій. Адам: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 14 травня. – С. 3; Ілаш Анатолій. Розбудили поле літаки: На весняних гонах // Край Кам'янецький. – 2005. – 31 березня. – С. 1; Поліщук Петро. Щедрі сходи «Адамса»: Лідери // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 10 червня. – С. 1, 3; Сокальський Сергій, Шуханова Тетяна. «Адамс» аграрний // Подолянин. – 2005. – 18 листопада. – С. 3; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 106–107; Слободянюк П. Я. Місцеве самоврядування Хмельниччини. – Хмельницький, 2004. – С. 227; Бабляк Виталий, Девина Татьяна. 20 лет у штурвала: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 1, 3; На хвилі реформ // Край Кам'янецький. – 2006. – 14 вересня. – С. 1; На «Адамсі» – ювілей: Репортаж // Край Кам'янецький. – 2006. – 21 вересня. – С. 1; Гординчук Микола, Поліщук Петро. Президент великої справи: Ювілеї // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 вересня. – С. 1, 3.

АДВЕНТИЗМ – течія пізнього протестантизму, яка виникла в 1830-х в США. 1987 зареєстровано громаду адвентистів сьомого дня, створену в Кам'янці-Подільському. Пастор Валерій Чикивчук. * Яроцький П. Л. Адвентизм // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 182; Яроцький П. Л. Адвентизм в Україні // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 35; Грицюк А. Адвентисти: На атеїстичні теми // Прапор Жовтня. – 1985. – 25 вересня. – С. 3; Ковальчук Наталя. Адвентисти сьомого дня: субота – це пам'ять про Творця // Подолянин. – 1994. – 4 серпня. – С. 3; Опря І. А. Православна церква і протестантські течії на Правобережній Україні на початку XX ст. // Матеріали X Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2000. – С. 188–189.

АДМІРАЛ – військове звання вищого командного складу військово-морського флоту (ВМФ). Введено в 12 столітті у Венеції та Генуї, згодом запроваджено у флотах інших країн. У Росії адміральські чини встановив Петро І. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 7 травня 1940 у ВМФ СРСР встановлено звання: контр-адмірал, віце-адмірал, адмірал, адмірал флоту. 3 березня 1955 замість звання адмірал флоту введено звання Адмірал флоту Радянського Союзу (найвище звання у ВМФ, відповідає військовому званню Маршал Радянського Союзу). 28 квітня 1962 додатково введено звання адмірал флоту. Уродженець Кам'янця-Подільського Сергій Георгійович Горшков (1910–1988) у вересні 1941 став контр-адміралом, 1962 – адміралом флоту, 28 жовтня 1967 – Адміралом Флоту Радянського Союзу. * Большая Советская энциклопедия. – 3-е издание. – CD; Сергій Георгійович Горшков // Завальнюк О. М., Комарніцький О. Б. Минуле і сучасне Кам'янця-Подільського. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 174–179.

АДМІРАЛ (Vanessa atalanta) – метелик родини німфалід. Крила в розмаху до 6 см. Поширений майже скрізь у Європі та в помірних широтах Азії. Характерний і для Кам'янець-Подільського району. Був у колекції Людвіка Лясоти (спіймано 4 серпня 1969 в Кам'янці-Подільському). * Адмирал // Биологический энциклопедический словарь. – М., 1989. – С. 12; Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 149; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19 (малюнок 7).

АД'ЮНКТУРА – одна з основних форм підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у вищих військових навчальних закладах і науково-дослідних установах Міністерства оборони України або інших військових формувань. Ад'юнктура – аналог аспірантурі в цивільних вищих навчальних закладах. У Кам'янці-Подільському ад'юнктуру створено у Військово-інженерному інституті ПДАТА (нині ПДАТУ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 1998, наказів міністра оборони України від 12 травня 1998 і міністра України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 8 травня 1998. Визначено план прийому – 10 чоловік: по 5 для інженерних військ Збройних Сил України та для Міністерства України з надзвичайних ситуацій. Перший набір проведено 1999 – 6 чоловік. * Пилявець Р. І. Ад'юнктура // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 199; Колос Р. Л. З досвіду організації науково-дослідної роботи у Військово-інженерному інституті Подільської державної аграрно-технічної академії (1991–2000 рр.) // Наукові праці Кам'янець-Подільського державного університету. – Історичні науки. – Т. 13. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 234–240.

«АЕЛІТА» – сорт гречки. Вивела Олена Алексєєва. * Слободян М. Живий струмінь: Делегати партійних з'їздів // Прапор Жовтня. – 1976. – 21 січня. – С. 3.

*АЕРОДРОМНА ВУЛИЦЯ. Село Кам'янка. Відходить на північ від вулиці Леніна. Веде до аеропорту в селі Кам'янка, який нині не працює.

Аеропорт. Кам'янка. Започатковано 1953, коли 98-й авіазагін цивільного повітряного флоту, який базувався в Чернівцях, щоб розширити зону обслуговування, запровадив рейс Чернівці – Кам'янець-Подільський (згодом – із проміжною посадкою в Хотині). Обслуговував рейс літак ПО-2, в який пасажири залазили через крило. Потім з'явився ЯК-12, розрахований уже на чотири пасажири, котрі теж потрапляли в літак через крило. На зміну ПО-2 і ЯК-12 прийшов 12-місний АН-2, який надовго став основним на повітряних трасах, що зв'язали Кам'янець із багатьма містами України. 15 травня 1962 серед літаків, що обслуговували кам'янчан, з'явився 12-місний чеський Л-200 «Морава», який доставляв пасажирів в Одесу, Сімферополь, Херсон. Правда, коли закуплені Л-200 вичерпали свій ресурс, новими їх не замінили, тож «Морава» поступово зникла з кам'янецьких повітряних трас. 15 травня 1964 відкрився регулярний рух комфортабельних літаків за маршрутом Кам'янець-Подільський – Київ. 15 травня 1969 число рейсів на Київ зросло до шести. Зокрема, з'явився рейс на 24-місному ЛІ-2. Правда, як і «Морава», ЛІ-2 незабаром теж зійшов з арени. Політ до Києва тривав дві години і коштував 10, а після подорожчання 13 рублів. Витративши 2 рублі, за 25 хвилин можна було добратися у Чернівці (1970 на Чернівці було аж 9 рейсів). Вдвічі більше часу й грошей «з'їдав» політ у Вінницю. А ще з Кам'янця-Подільського у різний час були прямі рейси у Львів, Рівне, Житомир, Івано-Франківськ, Тернопіль, Кіровоград, Луцьк, Миколаїв, Кишинів, Бєльці та деякі інші міста, у ближні Хмельницький, Нову Ушицю, Чемерівці. Кам'янець-Подільський аеропорт забезпечував і вантажні перевезення. Тут приймали вантажі для електромеханічного, приладобудівного, кабельного заводів та інших підприємств міста. Продукцію кам'янецьких фабрик і заводів одержували повітряним шляхом Алма-Ата, Ташкент, Ленінград, Таллін, Хабаровськ, Іркутськ, Кутаїсі, Ростов-на-Дону та багато інших міст. Забезпечував аеропорт і санітарні рейси – доставляв хворих у Хмельницький, Київ. Кам'янець-Подільський аеропорт приймав і відправляв вертольоти – МІ-2, МІ-4, МІ-8. 1967 було збудовано аеровокзал зі скла, з'єднаного при допомозі легкого металевого каркасу. 1968 він прийняв перших пасажирів. Першим начальником Кам'янець-Подільського аеропорту був Степан Павлович Горошко, першим радистом – Микола Пилипович Гаврилюк. 25 років (від 1960) аеропорт очолював Михайло Семенович Епштейн. Його змінив Михайло Юхимович Міхеєнко. Останнім начальником аеропорту був Володимир Михайлович Кундис (1955–2006), який згодом став священиком. 1995 було закрито диспетчерську службу – і аеропорт практично припинив існування. Правда, тут досі працюють метеослужба, приводна радіостанція. * Епштейн М. Літаками з Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1962. – 14 липня. – С. 4; Епштейн М. Запрошуємо в політ // Прапор Жовтня. – 1964. – 26 травня. – С. 4; До Ваших послуг – літаки: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1965. – 18 серпня. – С. 4; Альперін Ю. Людина іде містом // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 січня. – С. 2; Соціалістичні зобов'язання // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 січня. – С. 2; Теслик А. Повітряні ворота міста: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1967. – 19 серпня. – С. 2; П'ятирічний план – достроково!: Із зборів партійно-господарського активу міста // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 грудня. – С. 2; Смолінський Б. Огляд на марші // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 липня. – С. 2; Епштейн М. Економте час // Прапор Жовтня. – 1972. – 10 жовтня. – С. 3; Смотрицький В. Повітряні ворота міста: Сьогодні – 50 років цивільної авіації СРСР // Прапор Жовтня. – 1973. – 9 лютого. – С. 1; Сенченко А. Аеропорт приймає... // Прапор Жовтня. – 1976. – 16 липня. – С. 2; Епштейн М. В усі кінці країни // Прапор Жовтня. – 1979. – 10 лютого. – С. 1; Окриленість: Наша вітальна листівка // Прапор Жовтня. – 1980. – 17 травня. – С. 3; Розклад руху літаків із Кам'янець-Подільського аеропорту на весняно-літній період 1988 року // Прапор Жовтня. – 1988. – 29 квітня. – С. 4; Васюк М. А літаком – швидше...: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1988. – 13 серпня. – С. 2–3; Хочемо знати про аеропорт: Дзвінок до редакції // Прапор Жовтня. – 1990. – 31 серпня. – С. 4; Єрменчук Віктор. А літаки стоять на приколі... // Подолянин. – 1993. – 24 лютого. – С. 1; Начальник аеропорту В. М. Кундис: «Аеропорт ще пригодиться кам'янчанам» // Край Кам'янецький. – 1993. – 17 липня. – С. 1; Хто поверне Кам'янцю крила? // Подолянин. – 1995. – 2 вересня. – С. 1; Добровольський Василь. «І сниться нам не рокіт космодрому...» // Край Кам'янецький. – 2005. – 31 березня. – С. 1, 2; Будзей Олег. Літаки над Кам'янцем: 12 квітня – Всесвітній день авіації та космонавтики // Подолянин. – 2006. – 7 квітня. – С. 3.

«А&B ЗВУК» – крамниця електроніки та побутової техніки. Новий план. Первісна адреса – Соборна, 27. Відкрито влітку 2003. 6–13 липня 2003 проведено рекламну акцію у зв'язку з відкриттям. Нова адреса – Соборна, 5. Щороку на день народження проводить акції. 8 липня 2006 крамниця втретє відсвяткувала день народження: зокрема, вдруге було проведено змагання за кубок «A&B Grafitti Art». * Супертиждень від супермагазину // Подолянин. – 2003. – 4 липня. – С. 1; Яцемірська Наталія. «A&B звук»: на перше – мундіаль, на друге – графіті: Акції // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 1–2.

АЙКІДО – бойове мистецтво, яке заснував на початку 20 століття в Японії О'Сенсей Моріхей Уесіба, проголосивши основним його принципом досягнення внутрішньої краси та єдності зі Всесвітом. Змагання з айкідо не проводяться. Перші центри з айкідо в Україні з'явилися 1980, а 1990 засновано Республіканську асоціацію айкідо (згодом – Асоціація айкідо айкікай України). У Кам'янці-Подільському заняття з айкідо проводяться в ДЮСШ № 2. 1994 кам'янецькі тренери з айкідо стали одними із засновників місцевої Асоціації боротьби та східних єдиноборств. 1–10 серпня 2006 в ДЮСШ № 2 проведено семінар Федерації України з бойових мистецтв «Айкі те Гатана Рю» (школа руки та меча). * Волков В. В. Айкідо // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 235; Борці всіх видів, єднайтеся! // Подолянин. – 1994. – 1 вересня. – С. 1; Жмудовська Ольга. Айкідо: елітарний спорт, філософія, мистецтво... І життя чарівної Лідії Волянської // Подолянин. – 1994. – 3 листопада. – С. 4; Айкідо // Фортеця. – 2006. – 10 серпня. – С. 10.

АЙЛАНТ (Ailanthus) – рід рослин родини симарубових. В Україні один вид – айлант високий, або китайський ясен (Ailanthus altissima) – до 30 м заввишки, з розлогою кроною. У Кам'янці-Подільському росте в колишній садибі Осавулової (Сіцінського, 2), йому понад 100 років. * Біологічний словник. – 2-е видання. – К., 1986. – С. 17; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 241.

АКАДЕМІЯ НАУК ВИЩОЇ ШКОЛИ УКРАЇНИ (АН ВШУ) – громадська наукова організація, що об'єднує науковців і педагогів різного фаху, які працюють у вищих навчальних закладах України. Засновано в листопаді 1992 в Києві. Дійсні члени АН ВШУ з Кам'янця-Подільського: Валентин Андрійович Яблонський (1992), Олена Семенівна Алексєєва (1993), Іон Ізраїлевич Винокур (1997), Полікарп Іванович Свідер (1997). * Стріха М. В. Академія наук вищої школи України // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 248–249; Мельник В. «Кузня» академіків? // Край Кам'янецький. – 1994. – 1 січня. – С. 2; Матусяк Т. Полку академіків прибуло // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 22 листопада. – С. 1.

АКАДЕМІЯ ПЕДАГОГІЧНИХ НАУК УКРАЇНИ (АПНУ) – вища галузева наукова установа. Засновано указом Президента України від 4 березня 1992. Установлену таку чисельність членів Академії: 51 дійсний член і 92 члени-кореспонденти (згідно з указом Президента України від 26 березня 2003). Надано можливість стати членами Академії понад установлену чисельність дійсним членам і членам-кореспондентам колишньої Академії педагогічних наук СРСР, які проживають на території України. Серед членів-кореспондентів АПНУ: Ніла Йосипівна Волошина – уродженка села Думанів Кам'янець-Подільського району (2 січня 1940), випускниця Кам'янець-Подільського педагогічного інституту (1966). * Ярмаченко М. Д. Академія педагогічних наук України // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 287–288; Кремень В. Г. Академія педагогічних наук України // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 53.

АКВАРЕЛЬ – художня техніка, в якій застосовуються (переважно на папері) акварельні фарби. Також – малюнок, виконаний акварельними фарбами. 1912 на низці акварелей Кам'янець-Подільський зафіксував художник М. Тшебінський (його 8 акварелей львівське видавництво «Світ» використало як ілюстративний вступ до книги Олега Будзея «Вулицями Кам'янця-Подільського», виданої 2005). Акварелі Григорія Логвина «Воздвиженська церква на Карвасарах» (1951), Георгія Вербицького «Надвечір'я. Кармалюкова башта» (1963), Дмитра Брика «Дорога під Турецьким бастіоном і Кушнірська башта» (1963) київське видавництво «Мистецтво» відтворило на листівках із комплекту «Кам'янець-Подільський, Пам'ятки старовини в малюнках художників» (1968). 1973 в Ратуші відкрилася виставка акварелей Василя Батюшкова (1894–1981), в червні 1974 – Володимира Голованова (1924–1990), Є. Губарєва, Євгена Карциганова, Сергія Луньова. За листівками та фотографіями кінця 19 – початку 20 століття давній Кам'янець-Подільський відтворює на численних акварелях Леонід Сорокатий (народився 10 травня 1942), частину з них представлено 2006 у вигляді комплекту листівок «Кам'янець-Подільський, Пам'ятки старовини в малюнках художника Леоніда Сорокатого» (видавець – «Художньо-виробничі майстерні»). * Афанасьєв В. А. Акварель // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 294–295; Акварель // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 30; Козлова Н. Виставка акварелей // Прапор Жовтня. – 1973. – 4 вересня. – С. 4; Вінюкова В. Виставка акварелей // Прапор Жовтня. – 1974. – 29 червня. – С. 4.

АКРОБАТИКА. Чоловіча четвірка з Кам'янець-Подільського педагогічного інституту (Олексій Поліщук, Сергій Охай, Ігор Гринь, Костянтин Захаренко) виборола друге місце на чемпіонаті України в Миколаєві (17–20 травня 1993). 1994 другокурсники факультету фізвиховання Костянтин Захаренко, Сергій Охай, Дмитро Сидоренко, Роман Поліщук завоювали золоті медалі на чемпіонаті України у Вінниці, а на чемпіонаті Європи в Польщі (Зелена Гура, 16–23 травня) посіли четверте місце. * Молодці акробати. Так тримати! // Подолянин. – 1993. – 20 лютого. – С. 1; Підперли чемпіонів світу // Подолянин. – 1993. – 27 травня. – С. 1; Наша четвірка акробатів – четверта в Європі // Подолянин. – 1994. – 28 травня. – С. 1; Маньковський Михайло. В квартеті кращих у Європі // Подолянин. – 1994. – 17 вересня. – С. 1.

«АКСІОМА» – видавництво (свідоцтво від 26 травня 2004). Соборна, 1. Має свою друкарню. Серед видань: навчальний посібник для учнів 6–7 класів «Моє місто – Кам'янець-Подільський» Світлани Галаби (2004), збірник вибраних вокально-хорових творів Бориса Ліпмана «Летять над Поділлям лелеки» (2005), збірка віршів Романа Кіфлюка «Ангел кохання на барикадах совісті» (2005), монографії Віталія Нечитайла «Селянське господарство фермерського типу в Україні: історія і сучасність» (2004), Віталія Лозового «Внутрішня та зовнішня політика Директорії Української Народної Республіки (Кам'янецька доба)» (2005), книга «Біотехнологічний факультет: історія і сьогодення» (2005).

АКТ ПРОГОЛОШЕННЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ УКРАЇНИ – політико-правовий документ Верховної ради України, ухвалений 24 серпня 1991, яким засвідчувався новий статус Української держави. Серед 392 народних депутатів України, які проголосували «за», було двоє представників Кам'янеччини – Микола Іванович Любенчук і Сергій Артемович Тимчук. 1 грудня 1991 у Всеукраїнському референдумі кам'янчани підтвердили Акт проголошення незалежності України. У місті з 72819 виборців узяли участь у голосуванні 85,3% (за – 58136, проти – 2872), у районі з 64507 виборців узяли участь у голосуванні 96,3% (за – 60298, проти – 1378). Показники «за» в місті (93,6%) та в районі (97,1%) були вищими, ніж у цілому по Україні (90,32%). * Литвин В. М. Акт проголошення незалежності України // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 57–58; Підсумки Всеукраїнського референдуму і виборів Президента України по місту і району // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 4 грудня. – С. 1; Коротка хроніка буремних днів // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 3.

АКТОРИ – ГОСТІ КАМ'ЯНЧАН. 1965 – Борис Сабуров, 1966 – Іван Миколайчук, Анатолій Барчук, січень 1971 – Людмила Алфімова, Ніна Антонова, січень 1979 – Наталія Наум, Костянтин Степанков, квітень 1979 – Ірина Шевчук, лютий 1981 – Сергій Філіпов, Олег Янковський, Олександр Збруєв, Володимир Тотосов. * Єфімов А. 30 років на сцені: Щоденник мистецтв // Прапор Жовтня. – 1965. – 19 червня. – С. 4; Шевчук Е. Студентський клуб // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 січня. – С. 4; Демчик С. Звіт кіномитців // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 січня. – С. 4; Вікторов К. Здрастуй, кінофестиваль! // Прапор Жовтня. – 1979. – 23 січня. – С. 4; Миколюк М. Зустріч з Іриною Шевчук // Прапор Жовтня. – 1979. – 20 квітня. – С. 4; Гаджула А. Гість хліборобів: Читачі інформують // Прапор Жовтня. – 1979. – 4 травня. – С. 4; Кугай А. Зустріч з мистецтвом // Прапор Жовтня. – 1981. – 14 лютого. – С. 4.

АЛЕБАСТРОВЕ ЗАВОДОУПРАВЛІННЯ. Об'єднує два алебастрові заводи, кремінний і гіпсовий кар'єри, бентонітові штольні, має цех виробництва будівельних матеріалів. * Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 36–37.

АЛЕБАСТРОВИЙ ЗАВОД. * Рін Є. Алебастровий завод відстає // Прапор Жовтня. – 1947. – 2 липня. – С. 2; Диновський М., робітник алебастрового заводу. Владика з алебастрового заводу // Прапор Жовтня. – 1957. – 19 травня. – С. 2.

АЛЕКСАНДРИНСЬКИЙ ТЕАТР у Санкт-Петербурзі. Найстаріший російський драматичний театр, який веде відлік від 1756. 1832 для театру зведено новий будинок і театр стали називати Александринським. Від 1919 – академічний. 1937 надано ім'я Олександра Пушкіна. Нині (від 1991) Російський академічний театр драми імені Олександра Пушкіна. Поворотним днем в акторському житті уродженки Кам'янця-Подільського Марії Гаврилівни Савіної (1854–1915) стало 9 квітня 1874, коли 20-річна провінційна актриса з великим успіхом дебютувала на сцені Александринського театру. Посівши центральне місце в петербурзькій трупі, Савіна 41 сезон провела як прима на сцені цього знаменитого театру.

«АЛЕКС-К°» – приватна аптека. Ісайї Кам'янчанина, 1. Пропонує ліки народної медицини Данила Зубицького. * Телефонний довідник. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 60.

«АЛЛО, МИ ШУКАЄМО ТАЛАНТИ» – всесоюзний телевізійний конкурс. 1972 лауреатом стала кам'янчанка Тамара Плющ (тоді – студентка Кам'янець-Подільського педагогічного інституту). Спочатку вона виступала в Чернівцях, де змагалися аматори зі Львова, Івано-Франківська, Тернополя, Ужгорода, Чернівців і Кам'янця-Подільського (ефір на Центральному телебаченні – 26 лютого 1972). Там вона завоювала путівку на фінал у Москві (червень 1972). У Чернівцях виступав ще один кам'янчанин – старший майстер дільниці кабельного заводу Віктор Бернар. Його відзначено грамотою Чернівецького міськкому ЛКСМУ. У фіналі Тамара Плющ виконала дві пісні: «Эллады бесстрашная дочь» Вано Мураделі на слова Євгена Долматовського, «Музыка» Мікаела Таривердієва на слова Орлова. * До Москви, у фінал // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 березня. – С. 4; У пісню закохана: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1972. – 4 липня. – С. 4; Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 127.

«АЛЬМА-МАТЕР», інформаційний вісник Кам'янець-Подільського коледжу харчової промисловості.

«ALMA MATER ПОДІЛЬСЬКОГО КРАЄЗНАВСТВА» – книга Льва Баженова, яка побачила світ 2005 у видавництві «Оіюм» (Кам'янець-Подільський). Має підзаголовок, який розкриває зміст книги: «Місто Кам'янець-Подільський – осередок історичної регіоналістики XIX – початку XXI століть». * Будзей Олег. Дослідженням – 200 років, Центру – 10: Книгозбірня // Подолянин. – 2005. – 2 грудня. – С. 6.

АЛОЕ – рід багаторічних рослин родини лілійних. В Україні в кімнатній культурі поширене алое деревовидне (столітник), яке вперше зацвітає після 20–25 років. * Сало В. Поговоримо про алое: Служба здоров'я // Прапор Жовтня. – 1981. – 11 грудня. – С. 4; Спектор О. Зацвіло алое // Прапор Жовтня. – 1984. – 16 червня. – С. 4; Ви бачили хоч раз, як цвіте алое? // Подолянин. – 2003. – 28 листопада. – С. 1; Знову цвіте алое: Фотофакт // Подолянин. – 2003. – 5 грудня. – С. 2.

АЛОЇЗІЯ БАТАРЕЯ (СВЯТОГО АЛОЇЗІЯ БАТАРЕЯ) – фортифікаційне укріплення кінця 18 – початку 19 століття на лівій стороні Вірменської вулиці. Народна назва – Фріцовська батарея. На початку 19 століття, коли батарея втратила оборонне значення, з неї зняли гармати, а землю міська влада продала з торгів мешканцям міста. Тепер тут розташувалися два будинки з адресами Вірменсьька, 3 та Вірменська, 5, збудовані в 19 столітті. Саме цими будинками завершується ліва сторона Вірменської вулиці. А ще наслідком розміщення тут батерея стало те, що ліва сторона Вірменської вулиці помітно вища, ніж права. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 237.

«АЛТЕЯ» – приватна аптека. Мікрорайон Жовтневий. Тридцять років Перемоги, 11. Пропонує лікарські засоби, готові ліки, дитяче харчування, гомеопатичні препарати, ліки Зубицького. * Телефонний довідник. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 60.

«АЛЬБОМ», гурт із Кам'янця-Подільського. Існує з літа 1985. Лідер Олег Ганопольський. 1989 став московським гуртом. Станом на 1993 музиканти записали 5 магнітоальбомів. * Власова В. Здрастуй, плем'я молоде! // Прапор Жовтня. – 1985. – 12 квітня. – С. 4; Жмудовська Ольга. Олег Ганопольський: «В Україні немає шоу-бізнесу» // Подолянин. – 1993. – 5 травня. – С. 3.

«АЛЬМАНАХ КІНОПОДОРОЖЕЙ» («Центрнаукфільм»). У № 119 – фільм про Кам'янець-Подільський (сценарист Н. Небилицька, режисер Е. Езов). Демонструвався 1978 у Кам'янці-Подільському в малому залі кінотеатру «Дружба» (як журнал перед художнім фільмом). * Пономаренко Л. Кам'яний щит Поділля: У кінотеатрах міста // Прапор Жовтня. – 1978. – 11 березня. – С. 4.

«АЛЬФ» – крамниця. Новий план. Князів Коріатовичів, 10. Відкрито 1996. Засновники Андрій Штіфанов і Микола Меркур'єв. Продавець Тетяна Савіцька (тому крамниця має неофіційну назву – «У Тані»). 17 червня 2006 з нагоди 10-річчя в крамниці проведено безпрограшну лотерею. * Ясінська Альона. З ювілеєм, «Альф» // Подільська TV-інформ. – 2006. – 22 червня. – С. 20.

АМАТОРСЬКИХ ФІЛЬМІВ РЕСПУБЛІКАНСЬКИЙ ФЕСТИВАЛЬ. Проводився від 1970. У грудні 1987 відбувся в Кам'янці-Подільському – в обласному Будинку пропаганди пам'яток історії та культури. Голова журі – Олег Кіндратович Бабишкін (1918 – 1991). * Шпильова В. Про що розповів екран // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 січня. – С. 3.

АМБРОЗІЯ – рослина, цвітіння якої викликає алергію. * Гординчук Микола. Отруйний цвіт амброзії: Небезпека // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 12 вересня. – С. 1; Галюк Вадим, Бондар Ростислав. Амброзію треба знищувати: Зауважте // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 21 жовтня. – С. 10.

АМБУЛАТОРІЯ – невеликий лікувальний заклад, що надає допомогу прихожим хворим, а також тим, які лежать удома.. Відповідно до програми «Сімейна медицина для кам'янчан» у Кам'янці-Подільському передбачено відкрити 7 амбулаторій. 7 травня 2004 в мікрорайоні Жовтневому відкрито амбулаторію загальної практики та сімейної медицини. 12 травня 2004 в селищі Смирнова відкрито амбулаторію сімейної медицини. 26 грудня 2005 на Підзамчі (Папаніна, 78) відкрито амбулаторію сімейної медицини. * Хоменко В. М. Амбулаторія // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 428; Гайдамашко Вікторія. Амбулаторії – вагомий крок медреформи: Добрі новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 14 травня. – С. 3; Гординчук Микола. Відкрито амбулаторію // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 21 травня. – С. 4; Амбулаторія на Підзамчі // Подільська TV-інформ. – 2005. – 29 грудня. – С. 1–2; Шуханова Тетяна. На Підзамчі сімейний лікар: Медицина // Подолянин. – 2005. – 30 грудня. – С. 2; Гайдамашко Вікторія. Сімейна медицина прийшла на Підзамче // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 30 грудня. – С. 2; Михальська Галина. Шоста, але не остання // Сім днів. – 2006. – 1 січня. – С. 2.

*АМБУЛАТОРНИЙ ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Відходить від вулиці Папаніна на північний схід між провулками Топольського та Кам'янецьким, з'єднується з провулком Топольського. Підсумкові показники: зліва – № 11, справа – № 20. * Візитка Кам'янця: провулок «Від смітника до смітника»: Нам пишуть // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 30 серпня. – С. 8.

*АМБУЛАТОРНИЙ, 14А. Молитовний будинок Християн віри євангельської (п'ятидесятників). Урочисто відкрито 10 вересня 1989. Пресвітер Микола Михайлович Пилип'юк.

АМПІР (СТИЛЬ ІМПЕРІЇ) – пізній різновид класицизму. Виник у Франції 1800–1815, пов'язаний із правлінням Наполеона I. Для стилю характерні: сильний вплив давньоримського мистецтва (зокрема, в орнаментиці), монументальні споруди, численні декоративні елементи (зокрема, символи влади). У Кам'янці-Подільському в стилі ампір 1834 добудовано дзвіницю до західного фасаду церкви святих апостолів Петра й Павла (сучасна адреса – Татарська, 9). В середині 19 століття портик у стилі ампір прикрасив південний фасад одного з будинків на вулиці Довгій (сучасна адреса – Довга, 15). * Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 52; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 186, 240.

АМФІБІЇ – клас хребетних. → Земноводні.

«АМФІТОН-МС» – магнітофон. Випускав завод «Електроприлад». 1987 випустив 1910 магнітофонів замість запланованих 20 тисяч. * Гижко І. Як працюєш, депутат?: Ради і життя // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 березня. – С. 3.

АН-2 – літак. Має 12 місць. Відправлявся з Кам'янець-Подільського аеропорту. У наші дні у ВАТ «Адамс» використовується для підживлення озимих культур. * Епштейн М. Літаками з Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1962. – 14 липня. – С. 4; Ілаш Анатолій. Розбудили поле літаки: На весняних гонах // Край Кам'янецький. – 2005. – 31 березня. – С. 1.

«АНГЕЛ КОХАННЯ НА БАРИКАДАХ СОВІСТІ» – перша збірка віршів Романа Кіфлюка. Побачила світ 2005 (підписано до друку 18 квітня) у видавництві «Аксіома». Вступне слово Олега Демчука. 52-сторінкова збірка складається з двох частин – «Якщо існує досконалість» і «Кути барикад». Наклад – 300 примірників. Олег Демчук відзначає контраверсійність, парадоксальність письма Романа Кіфлюка, проте підкреслює, що в більшості віршів він є ліриком.

АНДРІЯ ПЕРВОЗВАННОГО ПРАВОСЛАВНА ЦЕРКВА. Розміщувалася в міській лікарні, від весни 2004 орендує приміщення в будинку на Пушкінській, 37. Настоятель – отець Дмитро (Дмитро Богданович Бельзецький). * На Великдень – до підвалу: Гримаси часу // Подолянин. – 2004. – 9 квітня. – С. 2; Міркотан Ольга. Журналіст плюс... // Подолянин. – 2006. – 2 червня. – С. 4.

АНІКЩЯЙ – місто в Литві, біля злиття рік Анікшта та Швянтойї. До 1917 офіційна назва Онікшти. Місто відоме з 15 століття. 11,6 тисячі мешканців (2004). Залізнична станція. Меморіальний музей поета Антанаса Баранаускаса (1835–1902), письменника Антанаса Венуоліса (1882–1957). 7–9 вересня 1990 у Кам'янці-Подільському в традиційному фольклорно-етнографічному святі «Подільські візерунки» на запрошення міської ради взяли участь два самодіяльні колективи з Литви, зокрема – «Пунтукес» з Анікщяя (керівник Регіна Будрейкене). * Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006.

АНОНІМКА – лист без підпису. 2 лютого 1988 Президія Верховної Ради СРСР постановила, що звернення людини без зазначення своїх точних координат є анонімним і розгляду не підлягає. Проте в лютому 1988 редакція газети «Прапор Жовтня» впродовж перших двох тижнів одержала понад 10 листів-анонімок. * Красуцький М. Знову... анонім?: Колонка редактора // Прапор Жовтня. – 1986. – 27 вересня. – С. 2–3; Указ Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1988. – 6 лютого. – С. 1; І таке буває... Репліка // Прапор Жовтня. – 1988. – 11 лютого. – С. 4; Сім раз відміряй: Повертаючись до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1988. – 19 лютого. – С. 4.

«АНТЕЙ» – госпрозрахунковий центр при Кам'янець-Подільському міськкомі ЛКСМУ (МДС). Створено 20 липня 1989. Очолював Ігор Володимирович Твердохлєбов. * «Антей лiмiтед»: Візитка // Подолянин. – 1993. – 3 лютого. – С. 2.

«АНТЕЙ» («Антей ЛТД», «Антей лiмiтед») –виробничо-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ). Організовано в лютому 1992. Родовід розпочало з кооперативу «Мрія» (виробництво м'яких меблів; директор Олександр Павлович Гуцалов). 20 липня 1989 створено госпрозрахунковий центр «Антей» при міськкомі ЛКСМУ (МДС). Директор Ігор Володимирович Твердохлєбов. * Нам потрібні «Реммеблі» // Подолянин. – 1993. – 23 січня. – С. 1; «Антей лімітед»: Візитка // Подолянин. – 1993. – 3 лютого. – С. 2.

«АНТЕЙ» – приватний ліцей. Перший в області приватний загальноосвітній заклад. Працює з вересня 1994. Незмінний директор – Інна Панасівна Блажкова. Сьогодні розмістився в будинку колишнього готелю «Червоне Поділля» (Шевченка, 33). * Будзей О. «Антей» піднімає... приватний ліцей: Справи освітянські // Наша справа. – 1995. – 20 січня. – С. 3; На порозі – шкільний день: Пряма лінія // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 28 серпня. – С. 7.

АНТЕНА. * Навколо антени: Ви нам писали // Прапор Жовтня. – 1972. – 19 травня. – С. 4.

АНТОЛОГІЯ – збірник творів різних авторів, здебільшого одного жанру або роду, іноді – за тематичним принципом. У Кам'янці-Подільському фактично першою антологією, що представила сучасну кам'янецьку поезію, стала колективна збірка віршів 62 авторів «Грані тисячоліть на струнах слова» (презентація відбулася 20 травня 2006). 1992 побачила світ Хмельницька антологія «Сто поезій ста поетів». Серед представлених імен: Панько Педа – уродженець села Жванець, Микола Бажан, Микола Подолян, Олександр Бобровников – уродженці Кам'янця-Подільського, Іван Шевчук – уродженець села Вихватнівці, Петро Радавчук – уродженець села Княжпіль, Віктор Кушнір – уродженець села Калиня, Іван Покотило – уродженець села Студениця, жителі Кам'янця-Подільського Іван Прокоф'єв, Віталій Нечитайло, поети, які жили й померли в Кам'янці-Подільському, – Микита Годованець, Микола Тищук, Михайло Головін, ще низка поетів, пов'язаних з Кам'янцем-Подільським навчанням, працею. 1993 у Хмельницькому побачила світ антологія «Під отчим небом», в якій представлено вірші про Україну та Подільський край 17 сучасних поетів (серед них кам'янчани Віталій Нечитайло та Іван Прокоф'єв). * Соловей Е. С. Антологія // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 565–566.

«АПЕЛЬСИН» – дитячий танцювальний ансамбль із Кам'янця-Подільського. Керівник Алла Пащенко, хореографи Катерина Пащенко, Ірина Літинська. На Всесвітньому чемпіонаті сценічних мистецтв (Лос-Анджелес, 7–14 серпня 2005) здобув три золоті медалі (за сучасний фолк, сюжетний танець, танець вільного стилю) та гран-прі. Брав участь у V міжнародному фестивалі дитячої та юнацької творчості (Таллінн, 25–31 травня 2006). * Гординчук М. «Апельсини» землі Подільської: Дитячому танцювальному ансамблю «Апельсин» – 15 років // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 27 травня. – С. 1, 4; Михальська Галина. Наш «Апельсин» підкорив Голівуд!!! // Фортеця. – 2005. – 25 серпня. – С. 1, 2; Шелюг Олена. Наші в Голлівуді // Подолянин. – 2005. – 26 серпня. – С. 1; Сокульська Ольга. Голлівудське сяйво українського «Апельсину» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 26 серпня. – С. 1; Мерія підтримала молодь // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 23 грудня. – С. 6; Японський аромат наших апельсинів // Фортеця. – 2006. – 9 березня. – С. 1; Світ очима українських «Апельсинів» // Фортеця. – 2006. – 8 червня. – С. 10; Сокульська Ольга. «Апельсин» підкоряє Естонію: Мистецтво // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 5; Апельсини з Поділля – найпопулярніші в Японії / Підготувала Ольга Жмудовська // Фортеця. – 2006. – 3 серпня. – С. 10; Яскраві враження – найкращий анонс! // Фортеця. – 2006. – 14 вересня. – С. 10.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД. 1791 Вінниця, Житомир, Кам'янець-Подільський, Луцьк здобули право на апеляційний суд. * Вирський Д. С. Вінниця // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 569.

АПОКАЛІПСИС – завершальна книга Нового Заповіту. Інша назва – «Об'явлення святого Івана Богослова». Слова з цього твору «І з'явилась на небі велика ознака: Жінка, зодягнена в сонце, а під ногами її місяць, а на її голові вінок із дванадцяти зір» (12:1) втілено в образі Діви Марії (Мадонни), статую якої 1756 встановлено в Кам'янці-Подільському на турецькому мінареті біля Кафедрального костелу. * Голобуцький П. В. Апокаліпсис // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 612–613; Новікова Г., Расщупкін О. Друга молодість Петропавлівського костьолу: Старе місто: проблеми, вирішення // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3; Будзей Олег. Кам'янецькій Мадонні – 250: Непомітні ювілеї // Подолянин. – 2006. – 19 травня. – С. 6.

«АПОСТРОФ» – видавничо-поліграфічне підприємство. Засновано 4 квітня 1994. Сучасна адреса – Уральська, 2. Серед виданих книг: монографія Віталія Нечитайла «Українське селянство: важкий шлях до волі» (1995), прозова збірка Василя Кухлевського «Душі осмислений початок» (1998), збірки віршів Івана Кизими «На Збручових плесах» (2002) і «Формула зла і добра» (2005). * «Формула» Івана Кизими // Край Кам'янецький. – 2005. – 30 грудня. – С. 3.

АПТЕКА – медико-санітарний заклад, в якому виготовляють ліки за рецептами, а також продають готові лікувальні засоби та інші медичні товари. У другій половині 18 століття в Кам'янці-Подільському було дві аптеки: ксьондзів єзуїтів і домініканців. 1767 здобув привілей на відкриття аптеки Павло Ленькевич, 1790 – Гжегож Чайковський. До 1831 були дві аптеки: приватна (спадкоємців Фаренгольца) та урядова (публічної опіки). 1831 відкрито другу приватну – Криницького (потім Сіцінського). Перед Першою світовою війною в місті було 4 приватні аптеки: Хомського, Ґольдштейна – в Старому місті, Садковського – на Польських фільварках, ще одна – на Новому плані, а також дві урядові – в земському шпиталі та людинолюбного товариства. Було також 5 аптечних складів: Хомського, Шраги та Ґольдштейна – в Старому місті, один – на Польських фільварках, один – на Новому плані. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіz hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 25, 124–125; Островська Ядвіга. Рятівна місія аптекарів // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 15 вересня. – С. 3.

АПТЕКА № 4 (ЦЕНТРАЛЬНА АПТЕКА № 4). Чкалова, 7. * Хоптяр Г. Якщо вам потрібні ліки // Прапор Жовтня. – 1983. – 8 січня. – С. 3.

АПТЕКА № 5. Черемушки. * Мельник П. «Будемо через 20 хвилин»: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1967. – 5 грудня. – С. 4; Турняк О. Аптека мікрорайону // Прапор Жовтня. – 1977. – 2 липня. – С. 4.

АПТЕКА № 92. Відкрито в січні 1979 у гуртожитку заводу «Електроприлад» (проспект Леніна, 84а). * Зорін В. Аптека в гуртожитку: Новини // Прапор Жовтня. – 1979. – 17 січня. – С. 4.

АПТЕКА № 192. Жовтневий мікрорайон. Відкрито 5 листопада 1982 в новозбудованому 59-квартирному будинку № 13 на вулиці Космонавтів. Стала одинадцятою аптекою в місті. * Липовецький В. Новосел мікрорайону – аптека: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 12 листопада. – С. 4.

АПТЕКА ВОСЬМОГО БЕРЕЗНЯ. До того – перша державна аптека імені Раковського. Перейменовано 1928 (постанова президії міської ради від 14–15 березня, затверджена 6 квітня президією округового виконавчого комітету ). * К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 104. – Аркуш 63.

«АРАГАЦ» – газета вірменської національної меншини України. Виходить від 21 вересня 1994. Видається українською та вірменською мовами один раз на місяць. Головний редактор Женя Церунян. У лютому 2006 газета надрукувала велику добірку віршів вірменського поета Татула Оганісяна, який нині живе в Кам'янці-Подільському (вступне слово та переклад віршів українською мовою Віталія Мацька). # Арагац – вулканічний масив у Вірменії, найвищий на Закавказзі (4090 м). Тут розташована Бюроканська астрофізична обсерваторія. * Ж. М. Церунян. «Арагац» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 624; Татул Оганесян. «І в кожному космічному ударі – надія зірки в імені твоїм» // Арагац. – 2006. – № 2 (лютий). – С. 6, 8.

«АРАГВІ» – кооперативне відеокафе. Відкрито 1988 на вулиці Чкалова замість колишньої «бляшанки». Згодом кафе «Млинці». Наприкінці 1988 міськвиконком ухвалив припинити діяльність кооперативу «Млинці». * Бабляк Віталій. «Арагві»: біля джерел: Справи і проблеми одного кооперативу // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 2–3; Урода Борис. Маленька неув'язочка: Фейлетон // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3; Бабляк Віталій. Ох, це м'ясо...: Кооперативи: пошук, досвід, проблеми // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 грудня. – С. 3.

АРБАЛЕТ – старовинна зброя, що має форму лука для метання стріл, каміння тощо. Сьогодні в Кам'янець-Подільському історичному музеї-заповіднику можна побачити зразки давньої метальної зброї, власноруч постріляти з арбалета (експозицію, яка розмістилася в підземеллі під східним бастіоном Старого замку, відкрито в жовтні 2005 напередодні фестивалю «Терра Героїка»). * Юркова Галина. Нова експозиція у підземеллі Старої фортеці: До джерел // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 11; Батюкевич Іван. Грюнвальдська битва повторилась знову // Фортеця. – 2006. – 3 серпня. – С. 9.

АРБІТРАЖ – орган, що займається розглядом майнових суперечок між установами та підприємствами. У Кам'янці-Подільському, коли він був центром Кам'янець-Подільської області, у 1938–1941 діяв обласний державний арбітраж. У цей період головними державними арбітрами Кам'янець-Подільської області були: травень 1938 – жовтень 1938 – Пилип Кузьмич Щербак (виконував обов'язки); жовтень 1938 – червень 1939 – Михайло Трохимович Кузьменко; серпень 1939 – листопад 1939 – Михайло Григорович Яновський, від 19 листопада 1939 – Іван Трохимович Кучеренко. Розглянуто справ: 1938 – 952, 1939 – 1075, 1940 – 1185, за перший квартал 1941 – 306. Сьогодні обласному державному арбітражу відповідає обласний господарський суд. * Господарський (арбітражний) суд Хмельницької області: Історико-правові нариси, портрети. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 26–28, 73–78.

АРКБУТАН – піварка із зовнішнього боку споруди для передачі навантажень із купола на зовнішні опори (контрфорси). Серед споруд Кам'янця-Подільського два аркбутани має Миколаївська церква в Старому місті. * Словник термінів // Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 362.

«АРМЕНИЯ» – ресторан із вірменською кухнею. Вулиця Князів Коріатовичів. Відкрито у березні 2001. Первісно – кафе «Супутник» (відкрито 15 грудня 1966).

«АРНІКА» – приватне підприємство. Засновник Олег Володимирович Гільовський. * Бабляк Віталій. Бізнесмен. Депутат. Комуніст: Зблизька // Подолянин. – 2004. – 23 квітня. – С. 4.

Артистів будинок. Старе місто. Народна назва триповерхового будинку на Польському ринку, 12. Утворився у 1950-х унаслідок об'єднання в один об'єм двох середньовічних будинків, розташованих на суміжних ділянках. # У 1950-х у будинку мали квартири артисти місцевого театру. Відтоді, мабуть, пішла назва «Будинок артистів», яка збереглася досі. У будинку у 1950-х отримав квартиру журналіст Іван Ксенофонтович Романюк – редактор у 1954–1957 газети «Сталінський клич» (від 1956 «Радянська Кам'янеччина»), хрещений батько популярної рубрики «Кам'янецький їжак». У будинку 25 листопада 1975 народилася Марина Одольська – відома українська співачка, заслужена артистка України (2004). * Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 161–162; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 150.

АРТІЛЬ – форма добровільного об'єднання людей для спільної господарської діяльності з подальшим розподілом між ними одержаного доходу. У Кам'янці-Подільському були такі артілі промислової кооперації (за станом на червень 1946): трикотажна артіль імені Крупської, швейна артіль імені Кагановича, артілі «Червоний шкіряник», «Чоботар», «Харчовик». * Савченко О. В. Артіль // Енциклопедія сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 681; Звернення // Прапор Жовтня. – 1946. – 16 червня. – С. 1.

«АРТ-ФІЛЬМ» – кіностудія. Готується знімати художній фільм «Запорізька Січ» за мотивами повісті Миколи Гоголя «Тарас Бульба» (на головну роль запрошено Богдана Ступку). Частину епізодів заплановано зняти 2007 в Кам'янці-Подільському. * Шпильова Віра. «Запорозька січ» почнеться з Кам'янця // Голос України. – 2006. – 20 липня. – С. 6; Знов кіно // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 20 липня. – С. 5; У Кам'янці знову зніматимуть фільм // Сім днів. – 2006. – 20 липня. – С. 2; Знову зйомки фільму... // Фортеця. – 2006. – 20 липня. – С. 2; Тарас Бульба у Кам'янці // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 21 липня. – С. 2.

АРХЕОЛОГІЧНА ЕКСПЕДИЦІЯ КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО ПЕДАГОГІЧНОГО ІНСТИТУТУ. Розпочала роботу 1963–1964. * Винокур І. С. 30 років досліджень археологічної експедиції Кам'янець-Подільського педінституту // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої експедиції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 78–81.

АРХЕОЛОГІЧНИЙ ВІДДІЛ ІСТОРИЧНОГО МУЗЕЮ-ЗАПОВІДНИКА. Старе місто. Іоанно-Предтеченська, 2. Відкрито 15 вересня 2001. У дворі розмістився лапідарій. * Музею – бути // Подолянин. – 2001. – 2 березня. – С. 1; До «забутих предків» // Подолянин. – 2001. – 21 вересня. – С. 3.

АРХЕОЛОГІЧНІ Й АРХЕОЛОГО-АРХІТЕКТУРНІ ДОСЛІДЖЕННЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 237–243.

АРХІВ. 11 липня 1995 відкрито читальний зал і стіл довідок у новому приміщенні – Польський ринок, 14 (колишня агрошкола). 24 серпня 2005 відкрито приміщення міського архіву (Пушкінська, 29). Начальник Валентина Стельмах. * Кушнір Б. В Подільському архіві // Прапор Жовтня. – 1964. – 14 січня. – С. 4; Архів відкриває читальний зал у новому приміщенні // Подолянин. – 1995. – 8 липня. – С. 3; Будзей Олег. 6,5 кілометра справ: 24 грудня – День працівників архівних установ // Подолянин. – 2002. – 20 грудня. – С. 4; Архівні мандри // Подолянин. – 2003. – 7 лютого. – С. 2; Семенова Наталія. Кам'янецький архів розпочинає все спочатку: Слідами події // Подолянин. – 2004. – 9 квітня. – С. 4; Будзей Олег. Відновити втрачене // Подолянин. – 2005. – 26 серпня. – С. 1; Гординчук Микола. Багатогранні будні Кам'янецького архіву // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 16 грудня. – С. 4.

АРХІВ КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Завідувачі: Марія Олексіївна Рибак, від 1980 – Любов Віталіївна Сидорук (4 травня 1957). * Будзей Олег. В архіві нудно не буває: 24 грудня – День працівників архівних установ // Подолянин. – 2004. – 24 грудня. – С. 3.

АРХІВ ПОДІЛЬСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО АГРАРНО-ТЕХНІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Первісно діяв як архів сільськогосподарського інституту. Завідувач Євгенія Антонівна Григоровська (1982). * Бурдига Л. Помічник із надійною пам'яттю: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 5 червня. – С. 4.

*Архієрейська вулиця. Старе місто. Назва за часів Російської імперії (до 20 березня 1923) давньої і нинішньої (від 11 вересня 1990) Францисканської вулиці. Первісна назва – Францисканська. Радянські назви – ІІІ Інтернаціоналу (від 20 березня 1923), Музейний провулок. # Архієрей – загальна назва вищих чинів духовенства (єпископа, архієпископа та ін.) у православних християн. Після приєднання Кам'янця до Росії (1793) колишній костел францисканців перетворили на архієрейську церкву, а колишній кляштор францисканців – на будинок архієрея (де 1799 замешкав перший подільський православний єпископ Іоанникій). Отож і вулицю Францисканську стали називати Архієрейською.

Архієрейська церква. Старе місто. Колишній костел францисканців, що 1799 став православною церквою Успіння Пресвятої Богородиці. * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 324–326.

Архієрейський будинок. Старе місто. Існує від 1799. Обладнано в колишньому францисканському кляшторі. Тут 1799 на другому поверсі було влаштовано домову церкву Різдва Христового. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 132–134; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 324–326.

*Архієрейський провулок. Старе місто. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії. У радянський час до війни – Червоний провулок. Нині без назви. Зв'язував Центральний майдан (нині Польський ринок), а також Поліційну (нині Старобульварну) вулицю з вулицею Францисканською (у 19 столітті Архієрейською). # → Архієрейська вулиця. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіz hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 62; Ківільша Г. Місто оживає: Відродження // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 28 квітня. – С. 3.

*Архієрейський сад. Старе місто. Виділено зі Старого бульвару на клопотання подільського єпископа Арсенія «височайшим» указом від 23 травня (4 червня) 1844. Нині це місце кам'янчани називають Західним бульваром. * Подольские епархиальные ведомости. – 1874. – № 3 (1 февраля). – Неофициальная часть. – С. 68–69.

*Архієрейський хутір. Підзамче. Цей хутір 1808 дворянин Йосип Ужевський дав єпископові Подільському Іоанникію. 1843 архієпископ Подільський Арсеній улаштував тут домову церкву в ім'я святого апостола Іоанна Богослова. Близько 1880 замість старого дачного будинку, влаштованого посередині хутора, збудовано новий кам'яний будинок, в якому на другому поверсі влаштовано теж Іоанно-Богословську церкву. 1892 цю церкву значно розширили, влаштували дзвіницю з дуже гарним під'їздом, церкву посвятили на честь 12 апостолів. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 133–134.

«АСКА» – страхова компанія. Засновано 1990 у місті Донецьк. За станом на 2002 мала 33 філії в усіх областях України. 2002 створено представництво «АСКА» в Кам'янці-Подільському. Директор представництва – Василь Кузьменко. * Марунчак Микола. «АСКА» вже у Кам'янці: Страхування // Подолянин. – 2002. – 12 липня. – С. 3.

АСОЦІАЦІЯ БОРОТЬБИ ТА СХІДНИХ ЄДИНОБОРСТВ. Створено 31 липня 1994 на зборах тренерів усіх популярних у Кам'янці-Подільському видів боротьби – класичної, вільної, дзюдо, карате, айкідо. * Борці всіх видів, єднайтеся! // Подолянин. – 1994. – 1 вересня. – С. 1.

АСОЦІАЦІЯ КОЛЕКЦІОНЕРІВ ІМЕНІ МИХАЙЛА ГРЕЙМА – об'єднана організація колекціонерів міста та району. * Незаслужена образа // Подолянин. – 2005. – 30 грудня. – С. 7.

АСОЦІАЦІЯ ОРГАНІВ МІСЦЕВОГО САМОВРЯДУВАННЯ КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ. Голови Асоціації: Людвіг Пшетаковський; від 2006 – сільський голова Зіньковецької територіальної громади Віталій Петрович Маслянко. * Обрали Віталія Петровича // Подолянин. – 2006. – 2 червня. – С. 2.

АСОЦІАЦІЯ СТОМАТОЛОГІВ УКРАЇНИ (АСУ). Делегатами II (IX) з'їзду АСУ (Київ, 21–26 лютого 2005) були кам'янчани Павло Гринчишин, Станіслав Соломон, Анатолій Панчишин. * Кочергін Віталій. Стоматологія потребує змін: Медицина // Подолянин. – 2005. – 4 березня. – С. 6.

АСПІРАНТУРА – форма підготовки наукових і науково-педагогічних кадрів вищої кваліфікації. 1963 відкрито аспірантуру при Кам'янець-Подільському сільськогосподарському інституті. 1992 на історичному факультеті Кам'янець-Подільського педагогічного інституту відкрито аспірантуру зі спеціальності «Історія України та археологія». Першими аспірантами стали Василь Васильович Малий, Валерій Пилипович Мегей, Н. Я. Стеньгач. * Савченко О. В. Аспірантура // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 755; Завальнюк О. М. Історичний факультет Кам'янець-Подільського педінституту: ретроспектива і сьогодення // Наукові праці історичного факультеті. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 15 (останній абзац); Бахмат Микола, Алєщенко Михайло. Подільський державний аграрно-технічний університет. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 251.

«АСТРОНОМІЯ» – навчальний посібник для фізико-математичних факультетів педагогічних інститутів. Серед чотирьох авторів був і доцент Кам'янець-Подільського педагогічного інституту Георгій Семенович Раздимаха. Йому належать «Вступ» і три розділи: «Короткий нарис розвитку астрономії», «Будова сонячної системи», «Елементи небесної механіки». * Боярченко І. Х., Гулак Ю. К., Раздимаха Г. С., Сандакова Є. В. Астрономія / Затверджено Міністерством освіти УРСР як навчальний посібник для фізико-математичних факультетів педагогічних інститутів. – К.: Вища школа, 1971. – 383 с.; Ковальський В. Автор – наш земляк // Прапор Жовтня. – 1973. – 31 липня. – С. 3.

АСУП (АВТОМАТИЗОВАНА СИСТЕМА УПРАВЛІННЯ ПІДПРИЄМСТВОМ). На електромеханічному заводі роботи з впровадження АСУП почато 1976. * Ширко В. Віддача АСУП // Прапор Жовтня. – 1979. – 5 травня. – С. 3.

Асфальтний завод. 1976 об'єднано з кар'єроуправлінням у завод асфальтобетону. * Пуск першої черги асфальтного заводу // Прапор Жовтня. – 1960. – 30 липня. – С. 2: Синельник П. Об'єдналися підприємства // Прапор Жовтня. – 1976. – 9 червня. – С. 2.

АСФАЛЬТОБЕТОНУ ЗАВОД. Утворився 1976 внаслідок об'єднання асфальтного заводу з кар'єроуправлінням. На початку 1978 розпочато спорудження нового асфальтозмішувача потужністю 100 тонн за годину. Введено в дію наприкінці грудня 1979. На 1980 заплановано завершити газифікацію заводу, в кар'єрі ввести в дію дробильно-сортувальний вузол. Серед директорів: [1979] – І. С. Левик. * Мельник В. Стотонний діє!: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1979. – 29 грудня. – С. 1.

АТЕНС (Athens; АФІНИ) – місто на південному сході США, в штаті Джорджія, на річці Оконі. 6099 мешканців, із них 3081 червоношкірих (1880), 45,3 тисячі мешканців (1973), 42 тисячі мешканців (1980), з передмістями – 137 тисяч мешканців (1984). Текстильна, швейна, електротехнічна, годинникова, харчова (зокрема – м'ясоконсервна) промисловість. Університет Джорджії (засновано 1785). 1999 Кам'янець-Подільський і Атенс стали партнерами в рамках українсько-американської програми «Партнерство громад». 30 травня 2001 до Кам'янця-Подільського прибула делегація з Атенсу на чолі з професором університету Джорджії Расті Бруксом. * Athens // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 47; Географический энциклопедический словарь: Географические названия. – 2-е издание. – М., 1989. – С. 44; Будемо з Афінами!: Добра новина // Подолянин. – 1999. – 18 червня. – С. 1; Happy Birthday, diar Mazurchak!: Ювілеї // Подолянин. – 1999. – 2 липня. – С. 1; Партнерство розгортається: Місто // Подолянин. – 1999. – 3 вересня. – С. 1; Майчук Галина. Комп'ютер – для спілкування партнерів: Міжнародні зв'язки // Подолянин. – 1999. – 17 вересня. – С. 1; Гайдамашко Вікторія. Кам'янець-Подільський – Атенс: ділове партнерство продовжується: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 1 червня. – С. 1; Welcome, туризм спадщини! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 13 липня. – С. 2; Повчитися і самим повчити: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 23 серпня. – С. 1; Гординчук Микола. «Уроки Мазурчака» для американців: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 2 листопада. – С. 1, 2; Олександр Мазурчак: «Заокеанський досвід служитиме Кам'янцю»: Відгомін / Записала Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 20 червня. – С. 3.

АТЛ – крамниця для автомобілістів. Адреса – Данила Галицького, 13. Нова адреса (від 2006) – проспект Грушевського, 21б. Директор Юрій Каприєлов. * Найпопулярніший серед кам'янецьких автомобілістів магазин АТЛ // Фортеця. – 2006. – 18 травня. – С. 10.

«АТЛАНТ» – фізкультурно-оздоровчий клуб. Працює з лютого 1991. * Гайдамашко В. Атлантами не народжуються: Будьмо здорові // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 9 лютого. – С. 3.

«АТЛАНТА» – мережа стоматологічних клінік. Складається з двох клінік: на проспекті Грушевського, 34 (відкрито 14 жовтня 1997) і на вулиці Гагаріна, 83 (відкрито 2005). * Гайдамашко Вікторія. За гарною усмішкою – в «Атланту» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 15 липня. – С. 1, 4; Мережа стоматологічних клінік АТЛАНТА: [Реклама] // Сім днів. – 2006. – 1 січня. – С. 12.

АТЛАНТИДА – карстова печера біля села Завалля. Відкрито 1969. Довжина 2400 м, площа 3120 м². Єдина в межах Поділля печера з чітко вираженою триповерховою будовою. Серйозне вивчення печери розпочалося восени 1979. Детальну топографічну зйомку печери провів спелеологічний загін під керівництвом Олександра Борисовича Климчука. * Кривошия В. В галереях Атлантиди: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1980. – 2 серпня. – С. 4; Цуканов М. У залах «Атлантиди»: Маршрути – далекі і близькі // Прапор Жовтня. – 1983. – 15 жовтня. – С. 4; Климчук О. Б. Атлантида // Географічна енциклопедія України. – Т. 1. – К., 1989. – С. 56; Барановська О. В., Барановський М. О. Атлантида // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 781; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 28.

«АТЛАС УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ» – зібрання лінгвістичних карт, на яких відбито поширення окремих явищ і діалектів української мови. Видано в Києві в трьох томах (1984, 1988, 2001). Другий том, що побачив світ 1988, охоплює Волинь, Наддністрянщину, Закарпаття та суміжні землі. Матеріали упродовж 1948–1968 записували наукові працівники, викладачі вищих навчальних закладів, аспіранти, лаборанти, студенти. В другому томі використано, зокрема, дані, записані в п'яти селах Кам'янець-Подільського району: Голосків, Привороття, Шустівці, Врублівці, Острівчани. Ці записи (а також записи в низці інших сіл Хмельницької області) організував Кам'янець-Подільський педагогічний інститут. 2006 авторів атласу висунуто на здобуття Державної премії України в галузі науки й техніки. * Гриценко П. Ю. «Атлас української мови» // Українська мова: Енциклопедія. – К., 2000. – С. 36–36; Гриценко П. Ю. «Атлас української мови» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 786; Від Комітету з Державних премій України в галузі науки і техніки // Голос України. – 2006. – 11 липня. – С. 10. – Позиція 1.

АТЛАС-ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. Видало підприємство поліграфічних послуг «Лібріс» за інформаційної підтримки управління житлово-комунального господарства Кам'янця-Подільського. План подано за станом на 1 квітня 2000. Атлас містить загальний план міста, поділений на 12 частин-прямокутників, 12 детальних планів, що відповідають цим частинам (з деталізацією до будинку), а також список вулиць в алфавітному порядку (для вулиць, перейменованих після 1990, в дужках наведено й стару назву) з указанням розташування на сторінках атласу.

АТП-16808 (Автотранспортне підприємство 16808). Розпочало діяльність 17 січня 1946 як автотранспортна контора. 1956 розділено на два підприємства: одне перевозило вантажі, інше (автобусно-таксомоторний парк) – пасажирів. 1960 парк став АТП-22011, 1986 – АТП-16808, від 1995 – ВАТ «Кам'янець-Подільське АТП-16808». 1960 розмістилося на вулиці Михайличенка (нині Драй-Хмари, 50). У січні 1971 став до ладу профілакторій технічного обслуговування автобусів, який за один заїзд міг обслужити 8 автобусів. 1987 розпочато будівництво на вулиці Матросова. 1988 АТП перейшло на нове місце (Матросова, 4). Тут розміщуються інженерно-технічні працівники, диспетчерський пункт, стоянка автотранспорту та мийка. На старій території обладнано ремонтну базу. * Марчук Г. Новий профілакторій // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 січня. – С. 3; Каньоса М. І. Автомобільний пасажирський транспорт Кам'янця-Подільського в XII п'ятирічці // Проблеми економічної географії Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1988. – С. 40–41; До відома населення міста! // Прапор Жовтня. – 1988. – 17 лютого. – С. 4; Сокульська О. Анатолій Шевчук: «Ми перевозимо кам'янчан уже 57 років» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 24 жовтня. – С. 2; Семенова Наталія. Довговічність – значить стабільність // Подолянин. – 2003. – 24 жовтня. – С. 4; Дубик Галина. Щасливої дороги, водії! // Сім днів. – 2006. – 6 липня. – С. 8; Алла Копотун: «За цифрами – долі» / Розмовляв Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 14 липня. – С. 4; Сокульська Ольга. «АТП-16808»: 60 років на ринку перевезень: Наші інтерв'ю // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 18 серпня. – С. 6.

АТП-16855 (Автотранспортне підприємство 16855). До 1986 – АТП-22661. Згідно із Законом про державне підприємство, який вступив у дію з 1 січня 1988, начальник АТП набув статусу директора. Створено раду трудового колективу. У січні 1988 першим директором АТП вибрано довголітнього начальника АТП Євгена Андрійовича Томашева. Наприкінці 1994 директором став Володимир Юхимович Бабелюк (до того – головний інженер), а колишній директор – головним інженером. Сучасна назва підприємства – ВАТ «АТП-16855», а Володимир Бабелюк є головою правління ВАТ. * Данчук Г. Свято у дорозі: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1986. – 25 жовтня. – С. 1; Данчук Г. Хто поведе колектив?: В АТП-16855 відбулися вибори директора // Прапор Жовтня. – 15 січня. – С. 2; Директор i головінж помінялися кабінетами i... посадами // Край Кам'янецький. – 1995. – 14 січня. – С. 1; Марунчак М. Оптиміст // Подолянин. – 2001. – 15 червня; Міркотан Ольга. З когорти автомобілістів: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 3.

АТП-16863 (Автотранспортне підприємство 16863). Назва нинішнього ЗАТ «Грузтранс» у 1986–1995. * Директор АТП-16863 К. Й. Щербань: «Бути надійними партнерами» // Прапор Жовтня. – 1988. – 19 січня. – С. 2; Бабляк Віталій. Четвертак // Подолянин. – 2003. – 24 жовтня. – С. 4.

АТП-22011 (Автотранспортне підприємство 22011). Назва нинішнього ВАТ «Кам'янець-Подільське АТП-16808» у 1960–1986 (→ АТП-16808).

АТП-22661 (Автотранспортне підприємство 22661). Від 1986, коли в Хмельницькій області введено нову індексацію АТП, – АТП-16855.

АТП-22663 (Автотранспортне підприємство 22663). Назва нинішнього ЗАТ «Грузтранс» у 1978–1986. * Бабляк Віталій. Четвертак // Подолянин. – 2003. – 24 жовтня. – С. 4.

«Атроніп» – колективне орендне підприємство. Назва нинішнього ЗАТ «Грузтранс» у 1995–1997. * Бабляк Віталій. Четвертак // Подолянин. – 2003. – 24 жовтня. – С. 4.

АТС – автоматична телефонна станція. У травні 1965 розпочався монтаж нової міської АТС на 2000 номерів (планувалося ввести в експлуатацію в четвертому кварталі 1965). На початку 1966 стала до ладу міська АТС: замість тризначних номерів кам'янчани перейшли на 4-значні (в редакції газети «Прапор Жовтня» від 13 квітня 1966). 24 листопада 1980 в місті з'явилися перші 5-значні номери телефонів. АТС-3 введено в дію 30 грудня 1983. Наприкінці листопада 1992 державна комісія прийняла в експлуатацію збудоване в мікрорайоні Жовтневий приміщення АТС-4. * Для тебе, людино // Прапор Жовтня. – 1965. – 1 січня. – С. 4; Вчора нам повідомили // Прапор Жовтня. – 1965. – 22 травня. – С. 1; Старт беруть зв'язківці: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1966. – 15 січня. – С. 2; Кам'янець-Подільська міська телефонна мережа повідомляє // Прапор Жовтня. – 1980. – 25 листопада. – С. 4; До уваги абонентів АТС! // Прапор Жовтня. – 1984. – 6 січня. – С. 4; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1984. – 1 лютого. – С. 4; Петрук І. АТС-4 вийде на зв'язок: На будовах міста // Край Кам'янецький. – 1992. – 17 грудня. – С. 1; Буде п'ятірка!: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 9 січня. – С. 2; В дев'ятку: Добрі новини // Подолянин. – 2006. – 17 березня. – С. 2; Гайдамашко Вікторія. У Кам'янці – європейський рівень телефонізації: Досягнення // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. –17 березня. – С. 1, 2.

АУРИНІЯ СКЕЛЬНА. → Авринія скельна.

АФГАНІСТАН – держава на південному заході Центральної Азії. У грудні 1979 сюди введено радянські війська, які брали активну участь у бойових діях. Виведено 15 лютого 1989. В Афганістані загинуло 3 воїни з Кам'янця-Подільського та 10 із сіл Кам'янець-Подільського району. Це Володимир Атаман із Рихти, Микола Будняк з Устя, Анатолій Вишневський з Гути-Чугорської, Іван Волошин із Колодіївки, Олександр Киценький з Цвіклівців, Василь Клюцук із Панівців, Олександр Ковальчук із Супрунківців, Олександр Олійник із Великозалісся, Сергій Рачковський з Кам'янки, Анатолій Цепреуз із Пудлівців, Валерій Бялковський, Олександр Волощук, Юрій Громовий з Кам'янця-Подільського.

АФОРИЗМ – влучний вислів, що має лаконічну виразну форму, часто за допомогою антитези, паралелізму, гіперболи тощо, з глибоким та оригінальним узагальненим змістом. Одним з яскравих майстрів афоризму був уродженець села Зіньківці Еммануїл Якович Герман (1892 – 1963), який під псевдонімом Еміль Кроткий видав чимало афоризмів російською мовою (під спільним заголовком «Уривки з ненаписаного»). Серед сучасних кам'янчан славиться афоризмами Володимир Юзюк (народився 5 червня 1946), який видав збірки «Віртуальний алгоритм» (2000), де подав афоризми з царини шахів, і «Афоризми» (2002), завершує роботу (2006) над третьою книжкою афоризмів. * Герасимчук Л. А. Афоризм // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 811; Сміється Еміль Кроткий // Прапор Жовтня. – 1968. – 19 жовтня. – С. 4; Кам'янецькі уривки з ненаписаного // Подолянин. – 2002. – 26 грудня. – С. 17; Зіньківці – Москва: Наші славетні // Подолянин. – 2003. – 7 лютого. – С. 5; Будзей Олег. Кам'янець – столиця афоризму: Книги земляків // Подолянин. – 2003. – 14 березня. – С. 5; Дубовий Анатолій. Володимиру Юзюку – 60! // Фортеця. – 2006. – 8 червня. – С. 9.

«АФОРИЗМИ» – 48-сторінкова збірка Володимира Юзюка, що побачила світ 2002 (підписано до друку 5 серпня) у видавництві «Абетка». Вступне слово «Як народжується афоризм?» В'ячеслава Полятинчука. Афоризми представлено в 130 розділах.

БАБИН ЯР – одне з найвідоміших пам'ятних місць, пов'язаних із людською трагедією. У роки Другої світової війни – місце нацистського геноциду. На території Бабиного Яру (нині – на території Сирецького житлового масиву Києва) гітлерівські окупаційні власті від 29 вересня 1941 до жовтня 1943 знищили понад 100 тисяч осіб. Бабином Яром називають місця фашистського геноциду в інших містах. Так, у Кам'янці-Подільському фашистами знищено 85 тисяч чоловік – в основному поблизу колишніх порохових складів і поблизу навчального батальйону. * Коваль М. В. Бабин Яр // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 157–158; Дзюба Станіслава. Кам'янецький Бабин Яр // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 28 листопада. – С. 2.

*Бабушкіна вулиця. Старе місто. Радянська назва нинішньої (від 11 вересня 1990) Тринітарської вулиці. # Бабушкін Іван Васильович (3 січня 1873 – 18 січня 1906) – професійний революціонер, більшовик. Один із керівників збройного повстання в Читі. У січні 1906 під час перевезення зброї Бабушкіна та його товаришів схопив каральний загін і без суду розстріляв. Ленін назвав Бабушкіна народним героєм, гордістю більшовицької партії. * Степаненко С. Народний герой // Сталінський клич. – 1956. – 1 лютого. – С. 4; Терлецький А. Імені Бабушкіна: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1984. – 19 травня. – С. 4; Байдусь Г. Пам'яті І. В. Бабушкіна // Прапор Жовтня. – 1973. – 23 березня. – С. 3; Лавров Ю. П. Бабушкін Іван Васильович // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 158–159.

БАБШИН – село. Входить (як і Малинівці) до Гринчуцької сільської ради. Розташувалося на лівому березі річки Дністер (між селами Брага та Гринчук). Перша згадка в документах – 1445. Тоді це село купив кам'янецький суддя Микола Чорний. У селі була Свято-Михайлівська церква, збудована із хмизу, обмазана зсередини та зовні глиною, побілена; покрита соломою, потім ґонтом. 1844–1857 на кошти місцевих селян і поміщика збудовано кам'яну церкву. 1885 відкрито церковнопарафіяльну школу, 1894 для неї на місцеві кошти при допомозі училищної ради збудовано кам'яний будинок із ґонтовим дахом. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 124, мешканців – 651. За даними на 1998: дворів – 99, мешканців – 203. У селі народився доктор ветеринарних наук Антон Федорович Бурденюк (1910 – 1986). # За народним переказом, на місці села спочатку був густий ліс, в якому від татар переховувалася якась Катерина із сином Михайлом. Вона збудувала собі землянку, згодом з'явилися інші поселенці. Тож, на думку людей, оскільки першою поселенкою була баба, то й село назвали Бабшин. Селяни навіть показували місце, де стояла землянка цієї баби – поблизу церкви, де наприкінці 19 століття була садиба селянина Єлісея Приймака. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 256–258; Перша комуна / Розповідь С. Г. Співака // Прапор Жовтня. – 1967. – 23 грудня. – С. 2; Гарнага І. Звідки пішла назва. Бабшин. Барвінкове. Боришківці // Прапор Жовтня. – 1971. – 7 серпня. – С. 4; Білозьорова Г. Бабшинські комунари // Прапор Жовтня. – 1973. – 6 лютого. – С. 3; Бабшин // Подолянин. – 1993. – 10 липня. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3; Ярчук Б. М. Бурденюк Антон Федорович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 607.

Бавовняна фабрика. До 1957 – артіль імені Крупської. Першу продукцію (трикотажні вироби) випустила 1929. Наприкінці 1944 в Кам'янець-Подільський для організації трикотажної артілі імені Крупської було направлено Феодосію Захарівну Зав'ялову. 20 грудня 1944 підприємство запрацювало. 1945 виконало виробничий план на 142%. У березні 1962 приєднано текстильну фабрику. * Яблуновський Г. За кількість і якість // Прапор Жовтня. – 1946. – 31 березня. – С. 2; Бавовняна фабрика // Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 24–25; Бейдер Ю. Почалося з екскурсії: З маркою нашого міста // Прапор Жовтня. – 1965. – 19 травня. – С. 3; Кович В. Сімейна гордість // Прапор Жовтня. – 1966. – 11 червня. – С. 3; Дашкевич В. Оновлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 19 травня. – С. 3; Смолінський Б. Цього не було на карті міста // Прапор Жовтня. – 1967. – 23 грудня. – С. 2;.

БАВОВНЯНА ТКАЦЬКА (ПРЯДИЛЬНО-ТКАЦЬКА) ФАБРИКА. З початку 1973 нова адреса управління фабрики – Індустріальна, 3 (колишня територія енергопоїзда). * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1973. – 9 січня. – С. 4; Мельник В. В обозі // Прапор Жовтня. – 1975. – 23 серпня. – С. 2; Мілер П. Свято фабрики: Новини // Прапор Жовтня. – 1979. – 16 червня. – С. 4; Мельник В. Два кольори на полотні, два кольори... // Прапор Жовтня. – 1989. – 19 червня. – С. 2.

БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНО-РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ ЦЕНТР. Польські фільварки. Створено в січні 2001 на базі спецшколи-інтернату для дітей зі зниженим слухом. Директор від 6 липня 2000 Олександр Петрович Доложевський. * Івасюк Є. Школа – наш дім // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 жовтня. – С. 2–3; Такі кадри не пропадають: Кадри // Подолянин. – 2000. – 14 липня. – С. 1; Твори добро і буде шана!: Милосердя // Подолянин. – 2002. – 29 листопада. – С. 6; Добровольський В. Адам Яхієв: «Твори добро...»: Акція // Край Кам'янецький. – 2002. – 24 грудня. – С. 1; Бельзецький Д. Поспішайте творити добро! // Фортеця. – 2002. – 26 грудня. – С. 2; Шуханова Т. Щедрою рукою: Благодійність // Подолянин. – 2002. – 26 грудня. – С. 7; Ясінська А. Твори добро // Подільська TV-інформ. – 2002. – 26 грудня. – С. 2; Твори добро, якщо ім'я тобі – людина!: Акції // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 27 грудня. – С. 1; Шуханова Т. Тут все у комплексі: 26 вересня – Міжнародний день глухонімих // Подолянин. – 2003. – 26 вересня. – С. 4; Яцемірська Н. Все в твоїх руках: 26 вересня – Міжнародний день глухонімих // Подолянин. – 2004. – 24 вересня. – С. 5; Островська Ядвіга. Рідною стежкою до школи: В гостях // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 11 листопада. – С. 10.

БАГАТОТИРАЖНА ГАЗЕТА (БАГАТОТИРАЖКА) – друкована газета, яку регулярно випускає великим тиражем яке-небудь підприємство, установа. Серед багатотиражок міста: від 29 січня 1957 – «Радянський студент» (педагогічний інститут), від 30 травня 1972 – «Будівничий» (будівельно-монтажний трест), від 1 січня 1987 – «Прогрес» (завод «Електроприлад»), від 27 лютого 1990 – «Контакт» (кабельний завод). З цих багатотиражок до наших днів дожила тільки перша: вона видається в Кам'янець-Подільському державному університеті під назвою «Студентський меридіан». З'явилися інші багатотиражки. Наприклад: від лютого 1998 – «Індустрія» (індустріальний технікум). Серед сільських багатотиражок: «Димитровець», «Калінінець», «Котовець», «Ленінець», «Ленінським шляхом». * Бобровський В. Про завдання багатотиражок // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 березня. – С. 4.

Баговицька Слобідка – село. → Станіславівка. * Баговицкая Слободка, или Станиславовка // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 140.

БАГОВИЦЬКИЙ АНСАМБЛЬ СТАРОВИННИХ УКРАЇНСЬКИХ НАРОДНИХ ІНСТРУМЕНТІВ «ПРИДНІСТРОВ'Я». Створено 1956. Організатор і керівник ансамблю – Микола Васильович Старенький. * Шклярук М. Новини культури // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 червня. – С. 4; Гординчук М. Колиска мелодій: Народні таланти // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 2.

Баговицький Кордон – селище. Розташовувалося при впадінні річки Баговиця в Дністер. За даними 1895: дворів – 3, мешканців – 17. * Баговицкий Кордон – посёлок // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 140.

БАГОВИЦЯ – село. Входить до Устянської сільської ради. Лежить на річці Баговиця – за 3 км від місця її впадіння в Дністер. Перша згадка – 1460 (у списку сіл кам'янецького округу, з яких католицьким кам'янецьким біскупам дозволено брати десятину). Названа Новою Баговицею (отже, було давніше поселення – Стара Баговиця). У 16–18 століттях належала до Кам'янецького староства. За даними на 1998: дворів – 359, мешканців – 747. У селі народилися поет Віктор Никанорович Грабовський (7 листопада 1942), літературознавець Анатолій Володимирович Сваричевський (29 січня 1930). 1967 відкрито музейну кімнату. * Баговица // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 138–140; Гурфінкель Л. Кімната минулого // Прапор Жовтня. – 1967. – 6 травня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва. Абрикосівка. Адамівка. Баговиця // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 липня. – С. 4; Спігер В. Письменник з Баговиці: Слово про земляка // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3; Баженов Л. В. Анатолій Володимирович Сваричевський // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 782–792.

БАГОВИЦЯ (БАГОВИЧКА) – річка. Ліва притока Дністра. Згадується в грамоті князів Юрія та Олександра Коріатовичів від 1374: поле між річками Мукша та Баговиця було віддано у власність кам'янецькій міській громаді. На березі Баговиці лежать села Станіславівка, Баговиця. * Баговиця // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 28; Шкуряк В. Біля моря – сад // Прапор Жовтня. – 1975. – 29 серпня. – С. 4.

«БАГРЯНІ БРИГАНТИНИ» – вокально-інструментальний ансамбль (ВІА) з Миколаєва. Лауреат республіканського конкурсу ВІА. Художній керівник (1972–1981) – заслужений артист УРСР (1973) Віктор Григорович Андросов. У березні 1971 ансамбль із солістом Віктором Андросовим виступав у міському Будинку культури. 20 вересня 1980 ВІА виступав у Кам'янці-Подільському на міському стадіоні в рамках фестивалю майстрів мистецтв СРСР «Золота осінь». * Демчик А. С. Андросов Віктор Григорович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 503; Наші гості // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 березня. – С. 4; Шановні кам'янчани! // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 вересня. – С. 1; Урода Б. «Золота осінь»: Фестиваль мистецтв у Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1980. – 24 вересня. – С. 4.

*БАЖАНА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав Кам'янець-Подільський міськвиконком 23 січня 1990. # Бажан Микола Платонович (26 вересня (9 жовтня) 1904 – 23 листопада 1983) – видатний український поет, перекладач, державний і громадський діяч, Герой Соціалістичної Праці (1974), лауреат Шевченківської премії (1965). Був заступником голови Ради Міністрів УРСР (1943–1948), головою правління Спілки письменників України (1953–1959), головним редактором Головної редакції Української Радянської Енциклопедії (1957–1983). Народився в Кам'янці-Подільському в сім'ї військового топографа. * Спігер В. Безсмертя: До 85-річчя з дня народження Миколи Бажана // Прапор Жовтня. – 1989. – 10 жовтня. – С. 3; Микола Платонович Бажан // Завальнюк О. М., Комарніцький О. Б. Минуле і сучасне Кам'янця-Подільського. – Випуск 1. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 154–159; Будзей Олег. Микола Бажан і Кам'янець: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 8 жовтня. – С. 5.

БАЖАНА МУЗЕЙ у п'ятій школі. Уперше відкрито в жовтні 1984 в середній школі № 5. В урочистостях узяли участь сестра поета Алла Платонівна, український письменник, кореспондент газети «Літературна Україна» Микола Федосійович Кагарлицький. Музей наново створено й удруге відкрито 8 жовтня 2004 у загальноосвітній школі № 5. * Власова В. «Ніколи шлях так владно не яснів...»: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1984. – 27 жовтня. – С. 4; Кам'янецькі новини // Подільська TV-інформ. – 2004. – 14 жовтня. – С. 1; Михальська Галина. Дітям – музей Миколи Бажана // Фортеця. – 2004. – 14 жовтня. – С. 16; Будзей Олег. Музей Бажана: дубль № 2: Презентації // Подолянин. – 2004. – 15 жовтня. – С. 4; «Я єсть людина, син свого народу...» // Сім днів. – 2004. – 15 жовтня. – С. 2; Сокульська О. «Я єсть людина, син свого народу»: Добрі новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 15 жовтня. – С. 1, 2.

*БАЖАНА ПРОВУЛОК. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав Кам'янець-Подільський міськвиконком 23 січня 1990. # → Бажана, вулиця.

БАЖАНА СТИПЕНДІЯ. Встановлено в Кам'янець-Подільському педагогічному інституті відповідно до постанови № 5 Ради Міністрів Української РСР від 4 січня 1984 «Про увічнення пам'яті М. П. Бажана та забезпечення його сім'ї». Згідно з постановою, призначає стипендії імені Бажана кращим студентам-відмінникам Міністерство освіти УРСР за поданням ради інституту. Першою стипендіаткою стала (1984) Валентина Кушнір. * Власова В. «Ніколи шлях так владно не яснів...»: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1984. – 27 жовтня. – С. 4.

БАЖАНУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 26а. У цьому будинку 26 вересня (9 жовтня) 1904 народився видатний український поет, перекладач Микола Платонович Бажан. 1910 сім'я Бажанів переїхала до Умані. 25 жовтня 1988 на будинку урочисто відкрито меморіальну дошку, яку виготовив відомий український скульптор Ярослав Іванович Скакун (народився 11 лютого 1949) – заслужений діяч мистецтв УРСР (1989). В урочистостях брали участь українські поети Іван Драч (керівник делегації), Петро Перебийніс, Павло Мовчан, Наталя Кащук, Наталка Поклад, дружина поета Ніна Бажан, сестра Алла Ситра. * Папевська С. Тут народився Микола Бажан // Прапор Жовтня. – 1985. – 1 червня. – С. 4; До уваги кам'янчан! // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 жовтня. – С. 1; Деревич П. Поету i громадянину // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 листопада. – С. 3; Ковнер О. Останні листи у Кам'янець: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1989. – 29 листопада. – С. 4; Останні листи Бажана // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 24 листопада. – С. 4; Ковнер О. Наш земляк – Микола Бажан // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 19 січня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 282.

БАЗАР – містечко (нині село Народицького району Житомирської області). Тут 22–23 листопада 1921 засуджено на смерть 360 полонених воїнів УНР – учасників Другого зимового походу. Серед страчених 8 уродженців Кам'янця-Подільського (Олександр Василів, Володимир Венгрженівський, Ясен Дрозденко, Спиридон Захаренко, Іван Маницький, Володимир Свиргоцький, Олександр Стрижельницький, Микола Федоренко-Євтухів), уродженці сіл Баговиця (Антін Слободян, Яків Старенький), Кадиївці (Василь Чорний), Оринин (Тиміш Венглевський), Пудлівці (Іван Горков), Сокіл (Дем'ян Іванюк), Шустівці (Михайло Василів) нинішнього Кам'янець-Подільського району. * Никоненко В. В. Базар // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 83–84; Вішка О. Базар // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 165; Рейд у вічність. – К., 2001. – 128 с.; Кушнір Борис. Під Базаром жоден з них не сказав: «Так!»: Увічнимо пам'ять! // Подолянин. – 2005. – 25 листопада. – С. 7; Федоренко С. Напередодні: До 70-річчя Збройних Сил СРСР // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 січня. – С. 2–3; Федоренко С. Напад: До 70-річчя Збройних Сил СРСР // Прапор Жовтня. – 1988. – 6 лютого. – С. 2–3; Федоренко С. Облога: До 70-річчя Збройних Сил СРСР // Прапор Жовтня. – 1988. – 13 лютого. – С. 2–3; Федоренко С. Розгром: До 70-річчя Збройних Сил СРСР // Прапор Жовтня. – 1988. – 19 лютого. – С. 4; Федоренко С. Розплата // Прапор Жовтня. – 1988. – 12 березня. – С. 2–3; Другий похід нескорених; Ніхто пощади не просив // Мизак Нестор, Горбатюк Василь. За тебе, свята Україно. – Книга п'ята. – Чернівці – Київ – Торонто, 2006. – С. 17–21.

БАЗАР. * Раденко Г. Про культурний вигляд базару // Прапор Жовтня. – 1945. – 4 листопада. – С. 2.

*Базарна вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Первісна назва нинішньої (від 15 липня 1993) вулиці Великанова. Цю ж назву відновили німці в лютому 1942. Радянські назви – Ткаченка, Калініна. * Перейменування вулиць // Подолянин. – 1942. – 27 лютого.

*Базарна площа. Старе місто. Радянська назва (до 11 вересня 1990) сучасного майдану Руський ринок.

*БАЗАРНИЙ ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. В атласі-плані (ППП «Лібріс», 2000), на плані міста із серії «Міста України» (ДНВП «Картографія», 2001 і 2006) провулок позначено, але назву не зазначено. Відходить від Жванецького шосе на північ між вулицею Киргизова та Жванецьким провулком. По суті є невеликим тупиком, що починається між виробничими площами приватного підприємства «Орхідея» та готельним комплексом «Ксенія». Прикінцеві показники: зліва – № 3, справа – № 2. # На Підзамчі, де нині розмістило виробничі площі ПП «Орхідея», раніше був базар. Про нього, зокрема, згадує український поет Володимир Свідзінський у листі до Олени Чілінгарової (Харків, 8 липня 1932): «І ще, не знаю чому, люблю я дуже Підзамче з його ятками і базарами, де колись продавали чудові пряники в формі коліс, коників, фантастичних птахів і таке інше. А яка там була «малороссийская колбаса», і які симпатичні представники і представниці малоросійського племені». * Свідзінський Володимир. Твори у двох томах. – Т. 2. – К., 2004. – С. 418.

БАЙДАРКА – спортивний човен із закритим верхом, в якому є отвір для одного або двох гребців, що гребуть дволопатевими веслами. 24 жовтня 2005 у Кам'янці-Подільському прокладено новий туристичний маршрут – на байдарках петлею Смотрича. * Інночкін П. По Дністру – на байдарках // Прапор Жовтня. – 1975. – 2 серпня. – С. 4; Єлькіна Ольга. Ми любимо це місто... А Ви? // Ділове місто. – 2005. – №43 (27 жовтня). – С. 7.

БАЙКА – невеликий, здебільшого віршований повчально-гумористичний чи сатиричний твір з алегоричним змістом, де людське життя відтворене в образах тварин, рослин, предметів тощо. Микита Годованець (1893–1974) зробив Кам'янець-Подільський столицею байки. Його справу в Кам'янці-Подільському продовжував Микола Тищук (1924–1985). Байки робітника Гуменецько-Вербецького заводоуправління Олекси Хижка «Прапор Жовтня» 13 червня 1971 вмістив із передмовою Годованця. У травні 1972 кандидатську дисертацію «Українська радянська байка і творчість Микити Годованця» захистив кам'янчанин Юхим Альперін (1924–1977). * Байки Олекси Хижка // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 червня. – С. 4; Деркач Борис, Косяченко Віктор. Жанр байки в українській літературі // Українська байка. – К., 1983. – С. 3–27; Деркач Б. А. Байка // Українська літературна енциклопедія. – Т. 1. – К., 1988. – С. 112–113; Деркач Б. А. Байка // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 99; Щур О. Т. Воював байкою // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 214–222.

«БАЙКИ ТА ПРИПОВІСТКИ» – збірка творів класика польської сатири Ігнація Красицького (1735–1801) в перекладі Микити Годованця. Побачила світ 1970 у видавництві «Дніпро». Про збірку перекладів тепло відгукнулися польський сатиричний журнал «Szpilki», Польська академія наук. * Мій творчий ужинок: Інтерв'ю дає Микита Годованець // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 січня. – С. 3.

«БАЙКИ ТА ПРИТЧІ» – збірка Микити Годованця. Побачила світ наприкінці 1970 у видавництві «Каменяр». Містить 46 оригінальних байок і байки на теми античних і середньовічних авторів – Платона, Аристотеля, Плутарха, Фотія, Симоніда. * Мій творчий ужинок: Інтерв'ю дає Микита Годованець // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 січня. – С. 3; Єфімов А. Муза не старіє: Книги наших земляків // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 січня. – С. 4.

БАЙКОВИЙ ЦВИНТАР – найвідоміше в Києві й Україні кладовище. Відкрито 14 грудня 1833. Спочатку територія становила близько 5 десятин землі. В подальшому не раз розширювався: нині – понад 50 га. Цвинтар складається зі Старої частини (7 дільниць) і Нової частини (нині 52 дільниці), яка бере початок від 1876. Є православна, католицька, лютеранська складові. 1916, в ході Першої світової війни, відкрито військову частину кладовища. На старому католицькому цвинтарі поховано Густава Бельке (24 липня 1810 – 3 березня 1873) – дослідника флори й фауни Кам'янеччини. Серед похованих на Байковому цвинтарі є уродженці Кам'янця-Подільського: письменник і лікар Валер'ян Петрович Захаржевський (1887–1977), історик і літературознавець Гнат Павлович Житецький (1866–1929), поет і перекладач Микола Платонович Бажан (1914–1983), уродженець села Калиня – поет і журналіст Віктор Степанович Кушнір (1937–1973). # Назва походить від назви хутора генерала С. Байкова – учасника війни 1812. Міська дума купила хутір під цвинтар. * Байкове кладовище // Київ: Енциклопедичний довідник. – К., 1981. – С. 52–54; Проценко Людмила. Київський некрополь: Путівник-довідник. – К., 1994. – С. 68–69, 79–80, 97–98, 111, 182; Проценко Л. А. Байкове кладовище // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 101–102; Скрипник П. І. Байковий цвинтар // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 167.

*Бакалійний ряд. Старе місто. Підведенна сторона Центральної площі (колишнього та нинішнього Польського ринку). Інша назва – Біржа. * К-ПМА. – Ф. Р-335. – Опис 1. – Справа 63. – Аркуш 251.

Бакота – давньоруське місто. * Зеленецька І. Б. Бакота, археологічна пам'ятка // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 169. * Винокур І., Горішний П. Бакота. Столиця давньоруського Пониззя. – Кам'янець-Подільський, 1994. – 364 с.

Бакота – село. Входило до Колодіївської сільської ради. У зв'язку з будівництвом Дністровського гідровузла ухвалою облвиконкому від 27 жовтня 1981 вилучено з облікових даних. У селі народилася олімпійська чемпіонка з легкої атлетики Фаїна Григорівна Мельник (1945). * Бакота: Наш край // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 червня. – С. 4; Гарнага І. Бакота: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 жовтня. – С. 4; Гуменюк С. К., Морський М. Д. Туристські маршрути Хмельниччини: Путівник. – Львів, 1983. – С. 59–60; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 30 січня. – С. 3; Горбняк Тарас. Бакота – затоплена доля. – Хмельницький: Поділля, 2004. – 56 с.; Горбняк Тарас. Бакотський скарб // Подільський кур'єр. – 2006. – 5–11 січня. – С. 14.

БАКОТА – річка. Ліва притока Дністра. На річці лежало село Бакота (нині затоплене). * Бакота // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 31.

«БАКОТА. СТОЛИЦЯ ДАВНЬОРУСЬКОГО ПОНИЗЗЯ» – монографія. Автори – Іон Срулевич Винокур і Павло Андрійович Горішній. Побачила світ 1994 (підписано до друку 11 квітня) у Кам'янці-Подільському. Видавець – Центр поділлєзнавства; комп'ютерний набір і макет – МП «Водограй» (Хмельницький), друк – Кам'янець-Подільська міська друкарня. 364 сторінки. У монографії представлено історію давньоруського міста Бакота 12–13 століть на основі матеріалів археологічних досліджень, давніх літописів і спеціальних історико-археологічних праць. Подано і окремі сторінки історії міста 14–15 століть. * Якубовський В. І. Бакота у творчості І. С. Винокура і П. А. Горішнього // Academia на пошану професора Леоніда Антоновича Коваленка. – Ч. 1. – Кам'янець-Подільський, 1997. – С. 67–70.

«БАКОТА – ЗАТОПЛЕНА ДОЛЯ» – книга уродженця Бакоти Тараса Васильовича Горбняка, видана 2004 (підписано до друку 2 серпня) у видавництві «Поділля» (Хмельницький). 56 сторінок. Наклад 1000 примірників. * Будзей Олег. Якщо я тебе забуду, Бакото...: Книгозбірня // Подолянин. – 2004. – 15 жовтня. – С. 5; Баженов Олександр. [Рецензія] // Хмельниччина. Дивокрай. – 2005. – № 1–2. – С. 100.

БАКОТСЬКА ЗАТОКА. Утворилася 1981 біля сіл Гораївка та Колодіївка внаслідок створення Дністровського водосховища. Учені НПП «Подільські Товтри» (кандидати біологічних наук Людмила Любінська, Микола Матвєєв) науково обґрунтували доцільність внесення затоки до Рамсарського списку. 29 липня 2004 включено до водно-болотних угідь міжнародного значення, що охороняються відповідно до Рамсарської конвенції. У межень на Дністрі глибина затоки – 34 м, ширина – 1700 м; у повінь вода піднімається ще на 6 м. Взимку затока замерзає. У затоку впадають невеликі струмки й джерела. * Будзей Олег. Чи ввійде Бакотська затока до Рамсарського списку?: 2 лютого – Всесвітній день водно-болотних угідь // Подолянин. – 2003. – 31 січня. – С. 4; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 15.

Бакотська школа. 1885 в Бакоті було відкрито церковнопарафіяльну школу.

БАКОТСЬКИЙ СВЯТО-МИХАЙЛІВСЬКИЙ СКЕЛЬНИЙ МОНАСТИР. * Скальный монастырь, конец XII – середина XIV вв. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 208–209; Бакота – Подільські Помпеї // Поділля... на зустріч з веселкою. – С. 8–9; Ясінський Ед. Бакотська проблема // Фортеця. – 2006. – 27 липня. – С. 2; Дорошенко Тетяна. Бакота потребує допомоги // Фортеця. – 2006. – 14 вересня. – С. 12.

БАКТЕРІОЛОГІЧНА ЛАБОРАТОРІЯ (БАКЛАБОРАТОРІЯ) – лабораторія для дослідження різноманітних хвороботворних бактерій – бактеріологічне відділення клінічно-діагностичної лабораторії Кам'янець-Подільської міської лікарні № 1. Раніше розміщувалася в житловому будинку на вулиці Жукова. Обладнано нове приміщення на території міської лікарні (Пушкінська, 31). Презентація оновленої лабораторії відбулася 5 вересня 2006. * Бактерії, начувайтесь! // Ділове місто. – 2006. – 7 вересня. – С. 4; Жмудовська Ольга. Бактеріям – сучасні умови! // Фортеця. – 2006. – 7 вересня. – С. 2; Є баклабораторія // Сім днів. – 2006. – 7 вересня. – С. 2; Депкорпус опинився в лабораторії: Місто // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 2.

БАЛАГУЛА – критий дорожній віз; візник на такому возі. * Дмитерко Любомир. Кінець дитинства // Дмитерко Любомир. Твори в чотирьох томах. – Т. 1. – К., 1981. – С. 451–453.

БАЛАГУЛА – представник молодіжного руху середини 19 століття. * Заводовський Анатолій. Балагульство як форма боротьби з національним поневоленням: Молодіжні рухи XIX століття // Перспективи. – 2000. – Лютий. – С. 21–23.

БАЛАДА – жанр ліро-епічної поезії. Сюжети балади здебільшого пов'язані з подіями та пригодами історико-легендарного або фантастичного характеру. В українській літературі вивершенням розвитку жанру балади є, зокрема, твори Степана Руданського. У Кам'янці-Подільському, навчаючись у Подільській духовній семінарії, він написав романтичні балади, названі ним небилицями: 1(13) червня 1851 – «Два трупи», 23 січня (4 лютого) 1852 – «Вечорниці», 23 вересня (5 жовтня) 1853 – «Упир», 2–4 (14–16) січня 1854 – «Хрест на горі», 21 лютого (5 березня) 1854 – «Розмай», 2–3 (14–15) серпня 1854 – «Люба». * Соловей Е. С. Балада // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 127–128; Сохацька Євгенія. Балади Степана Руданського (1851–1859 рр.) у типологічному зіставленні з баладами Тараса Шевченка (1837–1841 рр.) // Сохацька Євгенія. На варті українства. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 120–123.

«БАЛАДА ПРО ДОБЛЕСНОГО РИЦАРЯ АЙВЕНГО» – художній фільм за мотивами роману Вальтера Скотта «Айвенго». 1982 знімала кіностудія «Мосфільм» (зокрема, і в Кам'янці-Подільському).

Баласановича будинок. Старе місто. Сучасна адреса – П'ятницька, 5. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 252.

БАЛЕТ. 3–5 вересня 1962 на гастролях у Кам'янці-Подільському перебував Молдавський театр опери й балету. Він показав балети «Лебедине озеро» Петра Чайковського (3 вересня), «Бахчисарайський фонтан» Бориса Асаф'єва (4 вересня). 1979 у Кам'янці-Подільському виступав ансамбль класичного балету Новгородської обласної філармонії (завершив гастролі 4 лютого). Він показав «Лебедине озеро», «Бахчисарайський фонтан», «Жізель». * Латюк Н. Зустріч з балетом // Прапор Жовтня. – 1979. – 3 лютого. – С. 4.

БАЛЬНЕОЛОГІЧНА ЛІКАРНЯ (ВОДОЛІКАРНЯ). Новий план. На розі вулиць Лесі Українки та Червоноармійської. Стала до ладу 21 грудня 1962. У місті до війни була водолікарня, під час німецької окупації її приміщення повністю зруйновано. 9 жовтня 1962 міськвиконком ухвалив відкрити платну госпрозрахункову міську водолікарню. Першим головним лікарем був Іван Семенович Плескун (помер 16 травня 1982). У липні 1982 водолікарню очолив Іван Карлович Чорнобай. 22 квітня 1992 обласне управління охорони здоров'я ухвалило відкрити на базі водолікарні міський Центр здоров'я та фізіотерапевтичне відділення міської лікарні. # Бальнеологія – галузь медицини, що вивчає фізико-хімічний склад, застосування в лікуванні, дію на організм мінеральних вод і грязей. * Незабаром стане до ладу новозбудована Кам'янець-Подільська водолікарня // Прапор Жовтня. – 1962. – 1 грудня. – С. 4; Вчора Кам'янець-Подільський одержав... // Прапор Жовтня. – 1962. – 22 грудня. – С. 2; Герасимчук А. Для вашого здоров'я: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1963. – 1 січня. – С. 3; Кульчицький Л., Маховський І, Цех здоров'я // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 липня. – С. 4; Єфімов А. Здравниця // Прапор Жовтня. – 1968. – 15 червня. – С. 3; Зільберман В. Курорт вдома // Прапор Жовтня. – 1975. – 2 серпня. – С. 4; Чорний В. Будьте здорові: Новини // Прапор Жовтня. – 1980. – 8 лютого. – С. 4; Іван Семенович Плескун: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1982. – 18 травня. – С. 4; Туровський А. Кузня здоров'я: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1984. – 28 липня. – С. 4; Слободян М. На рівні санаторію: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1985. – 21 вересня. – С. 4; Чорнобай І. К., Мислицька Я. І., Боримська Л. А. Розвиток платних медичних послуг населенню Кам'янець-Подільською водолікарнею на сучасному етапі // Проблеми економічної географії Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1988. – С. 51–52; Була водолікарня. Став Центр здоров'я // Край Кам'янецький. – 1993. – 17 липня. – С. 1; Чорнобай І. Друге дихання водолікарні: Служба здоров'я // Край Кам'янецький. – 2002. – 17 грудня. – С. 4; Дєвіна Т. Лікар, що лікує без ліків // Подолянин. – 2003. – 31 жовтня. – С. 3.

БАНДЖИДЖАМПІНГ (від bungee – амортизатор, пружинний пристрій, jumping – підстрибування) – стрибок із висоти з гумовим канатом. У Кам'янці-Подільському запровадив Петро Олендра. Міст «Стрімка лань» ідеально підходить для таких стрибків. 14 вересня 1996 о 12.00 пробний стрибок здійснив Петро Олендра, а від 20 вересня 1996 це можуть робити всі охочі. * Гайдамашко Вікторія. «Відкоркуймо» століття банджиджампінгом // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 30 грудня. – С. 3; Із «Стрімкої лані» – стрімко вниз // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 16; Каргова Татьяна. С моста вниз головой: Репортаж в свободном падении. – 2000. Спорт-ревю. – 2006. – 7 июля. – D1, D5; Міркотан Ольга. Все для туриста: хоч з мосту стрибай: 27 вересня – День туризму // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 4.

БАНДУРА – український народний струнний щипковий музичний інструмент. У травні 1968 у Кам'янці-Подільському в міському Будинку культури виступала Державна заслужена капела бандуристів УРСР. * Бандура // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 110; Слюсар Б. У нас в гостях – капела бандуристів // Прапор Жовтня. – 1968. – 29 травня. – С. 4.

БАНК – кредитно-фінансова установа, яка зосереджує кошти та капіталовкладення, надає кредити, здійснює грошові розрахунки між підприємствами або приватними особами, регулює грошовий обіг у країні, зокрема випуск (емісію) нових грошей. Історії Кам'янець-Подільського відділення Державного банку присвячено книгу Ігоря Данілова «Це респектабельне слово – БАНК» (1998). Банком називають не тільки установу, але й будівлю, де вона розміщується. У Кам'янці-Подільському три будинки банків (Князів Коріатовичів, 1; Зарванська, 3; Шевченка, 17) є пам'ятками архітектури й містобудування. * Загуменнов М. М., Кілессо С. К. Банк // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 199–200; Данілов І. В. Це респектабельне слово – Банк: До історії Кам'янець-Подільського відділення Державного банку. – Кам'янець-Подільський, 1998. – 120 с.

*Банківська вулиця. Новий план. Первісна назва західної частини (двох кварталів – від Новопланівського мосту до вулиці Лесі Українки) сучасної (від 1 червня 1992) вулиці Князів Коріатовичів. Назву ухвалила міська дума 20 серпня (2 вересня) 1901. # На початку вулиці неподалік від Новопланівського мосту в 1898–1901 збудували приміщення для Кам'янець-Подільського відділення Державного банку Росії (сучасна адреса – Князів Коріатовичів, 1), а також житловий будинок для службовців банку (сучасна адреса – Князів Коріатовичів, 3).

БАНКОМАТ – спеціальний пристрій для автоматичного видавання грошей за кредитною карткою в межах визначеного для власника картки ліміту. 5 грудня 2001 філія «Приватбанку» відкрила перший у Кам'янці-Подільському банкомат. 31 серпня 2002 відкрито банкомат відділення АППБ «Аваль» (Соборна, 5). * Гайдамашко В. Банкомат: крок до цивілізації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 7 грудня. – С. 1; «Приватбанк» наближає Кам'янець до Європи // Подолянин. – 2001. – 7 грудня. – С. 1; По «Авалю» і банкомат: Презентації // Подолянин. – 2002. – 6 вересня. – С. 1.

БАПТИЗМ – напрям у протестантизмі, що виник у 17 столітті в Англії. * Степовик Д. В. Баптизм // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 207–208; Крижановська О. О. Баптизм в Україні // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 180; Опря І. А. Православна церква і протестантські течії на Правобережній Україні на початку XX ст. // Матеріали X Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2000. – С. 186–188.

БАРБАКАН – укріплення-пастка перед основними воротами. Складова частина Руської брами – передове укріплення Надбрамної башти. Видовжена в плані двоярусна споруда. В її торцях влаштовано брами, а по довгих боках – підняті на висоту другого ярусу оборонні галереї, з яких було зручно обстрілювати ворога. Барбакан виконував функцію пастки, потрапивши до якої, ворог міг бути знищений. Барбакан мала й Польська брама. * Такий вигляд має реставрований захаб... / Фото А. Тюпича // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 лютого. – С. 3; Русские ворота с башнями и укреплениями – комплекс сооружений, XV–XVIII вв. (ул. Комсомольская) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 179; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 101, 103; Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 4.

БАРБЕКЮ – різновид шашлику; пікнік у садку, головною принадою якого є запечене м'ясо; змагання любителів у кулінарній майстерності. Чемпіонати України з барбекю проводяться від 2005. Їх учасники змагаються в п'яти конкурсах: приготування поребрини, курки, риби, стейку та десерту. Перший чемпіонат відбувся 5–6 серпня 2005 на базі «Буковель» (Івано-Франківська область). Серед 16 команд «Змій Горинич» (Довжоцький спиртовий завод) посів дев'яте місце в загальному заліку. Другий чемпіонат проведено 19–21 травня 2006 в Кам'янці-Подільському (день змагань – 20 травня). Серед 18 команд учасники з Кам'янця-Подільського посіли такі місця в загальному заліку: 2 – «Змій Горинич» (Довжоцький спиртовий завод), 5 – «Фільварки» (готель «Фільварки-центр»), 11 – «Планета» (крамниця «Планета сантехніки»), 15 – «Смажені новини» (редакція газети «Подолянин»). * Будзей Олег. «Змій Горинич» і барбекю // Подолянин. – 2005. – 12 серпня. – С. 1; Не змагання – смакот-а-а! // Подолянин. – 2006. – 12 травня. – С. 1; Шуханова Тетяна. Як ми з голих фактів робили смажені новини // Подолянин. – 2006. – 26 травня. – С. 5; Власюк Вероніка. Кам'янець святковий! // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 25 травня. – С. 7; Хто з нас не любить смачних «шашликів»? // Фортеця. – 2006. – 25 травня. – С. 9.

«БАРВИ» – кооператив. Старе місто. Вулиця Кірова (нині Зарванська). * Данчук Г. Квіти для міста: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1989. – 25 лютого. – С. 1.

«БАРВИСТИЙ ВІНОЧОК» – дошкільний навчальний заклад № 9 в мікрорайоні Жовтневий (Жукова, 7). Відкрито як дитячий садок для працівників ЗЛМК (заводу легких металевих конструкцій). Завідувач – Оксана Станіславівна Стасюк. * Шуханова Тетяна. Віночки Оксани Стасюк: Ювілей // Подолянин. – 2005. – 11 березня. – С. 3.

Барвінкове – село. Входило до Чабанівської сільської ради. Раніше Раколупці. Перейменовано 15 серпня 1966 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Ухвалою облвиконкому від 21 березня 1984 вилучено з облікових даних. * Гарнага І. Звідки пішла назва. Бабшин. Барвінкове. Боришківці // Прапор Жовтня. – 1971. – 7 серпня. – С. 4.

«БАРВІНОК» – дошкільний навчальний заклад № 1 на Підзамчі. Відкрито 6 березня 1989. Завідувач (з часу відкриття) Алла Іванівна Петровська. * Камінська Людмила. «Барвінку» – 15: Свято // Подолянин. – 2004. – 5 березня. – С. 4.

БАРДА – відходи спиртового виробництва. * Подільський І. Хмільна... діалектика: Фейлетон // Прапор Жовтня. – 1980. – 6 червня. – С. 4; Катушинський Л., Мишевський В., Семенко П. Тече барда із спиртзаводу: Повертаємось до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1981. – 11 лютого. – С. 4; Покотило І. Що робити з бардою?: Повертаємось до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1981. – 15 травня. – С. 3; Покотило І. Ще раз про барду: Наші інтерв'ю: Повертаючись до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1982. – 27 листопада. – С. 3; Будзей Олег. Спиртзавод: звідки запах і що з ним робити?: Виробництво // Подолянин. – 2005. – 19 серпня. – С. 5.

БАРОКО – стиль. У Кам'янці-Подільському декоративне оздоблення костелу тринітарів вирішене в класичних барокових формах і розкриває суть покликання цього ордену – повернення бранців з неволі на батьківщину. В середині 18 століття проведено ремонт і реконструкцію ратуші в стилі бароко, за участю, а можливо і під керівництвом коменданта фортеці архітектора Яна де Вітте. В 1760-і роки над Міським (Вірменським) колодязем архітектором Яном де Вітте зведено мурований восьмигранний в плані павільйон в стилі бароко: розчленовані пілястрами фасади, вікна круглої форми з характерним білокам'яним обрамленням – данина стилю бароко, розповсюдженому в кам'янецькій архітектурі в другій половині 18 століття. У будинку католицької духовної семінарії, побудованому в середині 18 століття, східний фасад мав характерний бароковий декор: фасад розчленований пілястрами, що завершувались скульптурами єпископів, встановлених на самому краю високого ґонтового даху. Погруддя єпископів відзначалися гострою індивідуальністю: енергійний вираз обличчя, різкі повороти голів створювали враження динамізму, що є характерним для стилю бароко, і одночасно надавали споруді ознаки монументальності. Пізніше бюсти (всього їх було 7) зняли з даху семінарії і перенесли на контрфорси Кафедрального костелу. У зовнішньому архітектурному оздобленні костелу та монастиря домініканців гармонійно поєднуються стилі ренесансу та бароко. Єпископ Микола Дембовський провів капітальний ремонт в Кафедральному костелі – в стилі бароко. Дух бароко особливо відчутний в пресбітерії, домінантою якого є вівтар в ім'я Святих Апостолів Петра і Павла, вирізьблений з дерева місцевими майстрами в 18 столітті. В результаті реконструкції 18 століття сувора архітектура дзвіниці Кафедрального костелу була пом'якшена бароковим декором. На жаль, високе барокове завершення дзвіниці до нашого часу не збереглося. Головний (східний) фасад костелу францисканців, незважаючи на руйнацію в 1930-х роках верхніх ярусів дзвіниці, має яскраво виражений бароковий характер. В архітектурі палацу Чарторийських є елементи ренесансу і бароко. Всередині цього будинку зберігся пишно декорований у стилі бароко камін із гербом «Погонь». Стару синагогу після руйнації в роки Другої світової війни розібрали. За іконографічними джерелами це була велика триповерхова споруда в стилі бароко. В архітектурі палацу губернатора (згорів 1920) гармонійно поєднувались риси ренесансу і елементи стилю бароко. Український архітектор Дмитро Михайлович Дяченко (1887–1942) розробив проект будівлі Кам'янець-Подільського музею у формах українського бароко і здобув першу премію на огляді-конкурсі в інституті цивільних інженерів у Петербурзі (1913). * Тимофієнко В. І. Цивільні інженери – будівничі подільських міст і сіл у період капіталізму // Духовні витоки Поділля: Творці історії краю: Матеріали міжнародної науково-практичної конференції (9–11 вересня 1994 р., м. Кам'янець-Подільський). – Хмельницький: Поділля, 1994. – С. 352.

*«Басейн» – первісна назва скверу Гунські криниці на Новому плані. * В одному з мальовничих куточків міста – сквері «Басейн» // Прапор Жовтня. – 1962. – 14 липня. – С. 4.

БАСКЕТБОЛ. Серед тренерів: Майя Михайлівна Топольницька (народилася 22 серпня 1936) – працює в ДЮСШ № 2 (від 1962). * Тренер від Бога: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 3; Жидачевська Євгенія. Баскетбол сьогодні // Ділове місто. – 2006. – 16 листопада. – С. 16–17.

БАСТІОН – старовинне укріплення – п'ятикутна бойова споруда на розі фортечного муру; невеликий форт; також – взагалі укріплення різного типу. У Кам'янці-Подільському Старий замок має південний і північний бастіони, які називають відповідно Південним і Північним дворами. Збереглися також Вірменський бастіон, Турецький бастіон, два бастіони на Успенській вулиці, з'єднані Гловерівським муром. Спорудою бастіонного типу є Новий замок.

«БАСТІОН» – ТзОВ. 2001 відкрило АЗС при в'їзді в місто (на місці колишнього смітника). На початку липня 2002 відкрито кафе-бар. * Шуханова Тетяна. Візитна картка міста – «Бастіон»: Добра новина // Подолянин. – 2002. – 12 липня. – С. 3.

БАТИК – техніка ручного розпису тканин. Вживається також на позначення цих тканин і виробів із них. Є два види батика – холодний і гарячий. У Кам'янці-Подільському в техніці батика працює Лариса Олександрівна Заярна (народилася 22 жовтня 1941). За словами Наталії Урсу, її батиковий розпис сприймається легко й органічно, водночас – декоративно й монументально. 20 листопада 1996 у виставковій залі на Соборній відкрилася персональна виставка творів Заярної, виконаних у техніці холодного батика. * Никорак О. І. Батик // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 303; Матусяк Тетяна. Тепло батика: прийдіть і відчуйте // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 23 листопада. – С. 1; Урсу Наталія. Кам'янецька ведута. – Кам'янець-Подільський, 2000. – С. 34, 35; Художня школа від учора до сьогодні: Літопис. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 17.

*Баторія (Стефана Баторія) вулиця. Старе місто. Назва давньої і сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Татарської у 16 столітті. # Баторій Стефан (27 вересня 1533 – 12 грудня 1586) – польський король (від 1576). Обрано королем за підтримки середньої шляхти. За правління Баторія польський уряд зробив спробу знищити Запорізьку Січ. * Баторій Стефан // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 54.

БАТОРІЯ СТЕФАНА БАШТА. Старе місто. Входить до комплексу Верхньої Польської брами. Найпотужніша з усіх кам'янецьких башт. Інші назви – Кушнірська, Семиповерхова. Башта з'явилася на місці давньої міської брами 13 століття. Збудовано 1564–1565 під керівництвом Матвія Влодека (Галичанина). Первісно була п'ятиярусною, мала еліптичну форму. 1585 з боку міста прибудовано прямокутний об'єм, внаслідок чого башта стала півковоподібною, а дах набув цікавої форми з двома високими конічними завершеннями. У 1780-х Ян де Вітте надбудував ще два яруси, переробив дах на низький двосхилий, зі сходу прибудував симетричний прямокутний корпус. До башти примикає Вітряна брама. * Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 142; Козлова Н. Кушнірська башта: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 5 березня. – С. 4; Кушнірська башта / Малюнок М. Гуменюка // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 115–117; Kamieniec Podolski: Przewodnik turystyczny. – Lwów, 2005. – S. 134–135.

Баторія Стефана південна брама. Старе місто. Не збереглася. Через неї проходила давня дорога від Руської брами до Старого міста. Наприкінці 17 століття перебувала в руїнах. На плані міста 1761 її позначено як «давню та сильно зруйновану». На цьому місці у 1782–1791 зведено казарми фортеці (сучасна адреса – Шпитальна, 14). * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 104.

«БАТЬКІВЩИНА» (ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ «БАТЬКІВЩИНА») – всеукраїнська політична партія. Установчий з'їзд відбувся 9 липня 1999 у Києві. Голови Кам'янець-Подільської міської організації ВО «Батьківщина»: 1999–2005 – Валентина Володимирівна Фурман (депутат міської ради з 2002), від 4 жовтня 2005 – Михайло Дмитрович Аносов. 6 вересня 2005 відкрито громадську приймальню міської організації (Пушкінська, 44). Лідер партії Юлія Тимошенко відвідувала Кам'янець-Подільський для зустрічей з виборцями 16 березня 2002 і 17 січня 2006. 26 березня 2006 міська організація здобула перемогу на виборах до міської ради – 21 місце з 50. Також міським головою обрано члена «Батьківщини» Олександра Мазурчака. * Юлія Тимошенко на Кам'янеччині // Фортеця. – 2002. – 21 березня. – С. 12; Стріха М. В. «Батьківщина», Всеукраїнське об'єднання // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 314–315; Фурман Валентина. ВО «Батьківщина»: Вчора і сьогодні // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 22 квітня. – С. 7; Гординчук Микола. ВО «Батьківщина» визначає акценти: У партіях та рухах // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 8 липня. – С. 3; Михальська Галина. На захист громадян // Фортеця. – 2005. – 8 вересня. – С. 3; «Батьківщина» прийме всіх: Презентації // Подолянин. – 2005. – 9 вересня. – С. 2; Сокульська Ольга. Громадська приймальня «Батьківщини»: Презентації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 9 вересня. – С. 2; У «Батьківщини» – обличчя не жіноче // Фортеця. – 2005. – 6 жовтня. – С. 4; Валентина Фурман: «Давайте віддамо шану тим, хто переступав через страх» // Фортеця. – 2005. – 29 грудня. – С. 4; Чорний І. Вибори-2006 – історія. Попереду – вибори-2011: У політичних партіях і рухах // Край Кам'янецький. – 2006. – 22 червня. – С. 2.

«Батьківщина» – кінотеатр. → «Родина», кінотеатр.

БАЯН – велика вдосконалена гармонія із складною системою ладів. На початку квітня 1971 в Кам'янці-Подільському виступав баяніст Володимир Бесфамільнов – заслужений артист УРСР, лауреат міжнародних конкурсів. У березні 1979 у Кам'янець-Подільському культосвітньому училищі виступав баяніст Юрій Казаков – народний артист РРФСР, лауреат міжнародних конкурсів. * Житкевич А. Концерт баяніста: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1971. – 9 квітня. – С. 4; Борисов С. Музика Казакова // Прапор Жовтня. – 1979. – 30 березня. – С. 4.

БДЖІЛЬНИЦТВО – галузь аграрно-промислового комплексу України, що спеціалізується на розведенні бджіл для одержання меду, воску та інших продуктів. Бджільництво – один із найдавніших промислів людини. У першій половині 20 століття славилася пасіка Рожанківського в селі Баговиця. Фахівцем у галузі бджільництва був Михайло Леонтійович Боровський (1891–1989) – уродженець села Зубрівка. * Бондарчук Л. І., Мовна У. В. Бджільництво // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 357–358; Грабчук В. Здобутки й промахи бджоловодів // Прапор Жовтня. – 1967. – 3 січня. – С. 3; Грабчук В. Бджоли віддячують дбайливим // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 листопада. – С. 3; Гординчук Микола. Відлуння слави Медоборів: 19 серпня – День пасічника // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 16 серпня. – С. 4; Гординчук Микола. Таїна бджолиного танцю: 19 серпня – День пасічника // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 15 серпня. – С. 4; Гординчук Микола. Про що віщують бджоли ройові?: 19 серпня – День пасічника // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 13 серпня. – С. 4; Кушнір Борис. У царстві бджолиної матки: Людина та її справа // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 21 жовтня. – С. 6; Нехай святі Зосим і Саватій їм допомагають // Подолянин. – 2006. – 18 серпня. – С. 6.

*Бебеля вулиця. Старе місто. Радянська назва (від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990) колишньої і нинішньої вулиці П'ятницької. # Бебель Август (22 лютого 1840 – 13 серпня 1913) – діяч німецького та міжнародного робітничого руху. За фахом токар. Разом із Вільгельмом Лібкнехтом 1869 заснував Соціал-демократичну робітничу партію Німеччини. Неодноразово обирався до рейхстагу. За виступи на захист Паризької комуни, критику державної колоніальної політики зазнавав репресій (всього пробув в ув'язненні близько шести років). Автор твору «Жінка та соціалізм». * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

БЕЗАЛКОГОЛЬНИХ НАПОЇВ ЗАВОД. Наприкінці 1987 введено в дію новий цех і освоєно випуск майонезу. * Данчук Г. «Провансаль» і «Весняний»: Товари для народу // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 лютого. – С. 1; Коваль М. Розширюємо асортимент: Товари для народу // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 березня. – С. 2.

*Безіменний провулок. Старе місто. Одна з давніх назв сучасного (від 11 вересня 1990) провулка Комендантського. У радянський час – провулок Гоголя.

Безнісківці – село. Нині (відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 серпня 1966) Абрикосівка.

Безнісковецьке – село. Увійшло, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 1 березня 1963, до складу села Корчівка.

«Бель вю» – готель. Сучасна адреса – Троїцька, 2. * Від фанцузького «Bell-vue» – «Чудовий краєвид».

БЕЛЮАРД (BELUARD) – бастіон. Також у давні віки так називали рухому вежу при облозі. * Beluarda // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 70; Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Skіz hystoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 25; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 118.

БЕНТОНІТ (БЕНТОНІТОВА ГЛИНА) – різновид вибілювальних глин, що утворюється в процесі вивітрювання вулканічних туфів і попелу. Милоподібна глиниста порода з явно вираженими колоїдними властивостями. Високопластична, на дотик жирна. У Кам'янець-Подільському районі бентонітова глина є біля Старої Ушиці. Це унікальні поклади. Вони дуже цінні як для фарфоро-фаянсового виробництва, так і для металоливарних робіт. * Бентоніт // Великий тлумачний словник сучасної української мови. – К. – Ірпінь, 2004. – С. 47; Теодорович Ю. М. Бентоніти // Географічна енциклопедія України. – Т. 1. – К., 1989. – С. 78–79; Терлецький А. Корисні копалини нашого краю // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 липня. – С. 4.

*БЕРЕГОВА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Одна з межових вулиць забудови. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

БЕРЕКА – дерево. * Халіфман Й. Пошукаймо береку // Прапор Жовтня. – 1979. – 27 квітня. – С. 4; Берека є!: Читач продовжує розмову // Прапор Жовтня. – 1979. – 18 серпня. – С. 4.

«БЕРІЗКА» – дитячий садок у селі Голосків. Завідувач Людмила Люзняк. * Люзняк Людмила. «Берізка» розширюється: Приємні новини // Край Кам'янецький. – 2006. – 11 травня. – С. 1.

*БЕРЛІН (ЛЮБИ БЕРЛІН) ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Раніше вулиця Віттовська. З'єднує вулиці Нагірну та Кренкеля. Підсумкові показники: справа – № 14, зліва – № 17. Вулиця на початку має зліва невеликий тупиковий відросток. # Берлін (після заміжжя – Шапіро) Любов (1915 – 1936) – радянська спортсменка, майстер затяжних стрибків із парашутом. Народилася в Ростові-на-Дону. Коли Любі не було ще й року, сім'я переїхала в Москву. Після закінчення школи навчалася в фабрично-заводському училищі друкарні «Правда», працювала ручною складальницею, далі навчалася в музичному технікумі (клас рояля). Перший стрибок із парашутом здійснила 3 серпня 1933, а 30 травня 1935 стала першою в світі жінкою, яка стрибнула з планера. Загинула 26 березня 1936 на Люберецькому аеродромі під час чергового затяжного стрибка у парі з Тамарою з Івановою (парашутистки йшли на світовий рекорд: стрибали з 5000 метрів, мали падати 80 секунд і розкритися на висоті 1000 метрів). Це був її п'ятдесятий стрибок із парашутом. 1937 у московському видавництві «Молода гвардія» посмертно видано книгу Люби Берлін «Записки парашютистки». * Берлин Люба. Записки парашютистки. – М.: Молодая гвардия, 1937. – 96 с.; Будзей Олег. Люба Берлін: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2006. – 1 грудня. – С. 6.

Бернавка – назва села Слобідка-Малиновецька у 18 столітті.

*Бєдного (Дем'яна Бєдного) вулиця. Руські фільварки. Перша радянська (ще довоєнна) назва сучасної Дачної вулиці. Первісно – Мала Покровська. # Бєдний Дем'ян (насправді – Придворов Юхим Олексійович; 1(13) квітня 1883 – 25 травня 1945) – російський поет. Популярними були його байки, політична сатира. Деякі ранні твори написав українською мовою. Але чи не найбільша його «заслуга» перед Україною – участь у цькуванні Олександра Довженка за фільм «Земля». 1920 в Кам'янці-Подільському на замовлення політвідділу 41-ої стрілецької дивізії низку творів Дем'яна Бєдного українською мовою переклав Микита Годованець (книжка перекладів «Байки і вірші» побачила світ у Кам'янці-Подільському у видавництві політвідділу «Червона Галичина»). * Годованець М. Моє перше знайомство з Дем'яном Бєдним // Радянське Поділля. – 1962. – 5 травня; Йдучи вперед, озираймося назад // Прапор Жовтня. – 1968. – 1 травня. – С. 4; Альперін Ю. Й. Микита Годованець. – К., 1973. – С. 26–28; Різниченко Т. М. Бєдний Дем'ян // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 557.

*БЄЛЯЄВА (ВОЛОДИМИРА БЄЛЯЄВА) ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневе. З'єднує вулиці Лелюшенка та Тонкочеєва. По суті є невеликим провулком. Показано в атласі-плані (ППП «Лібріс», 2000). # Бєляєв Володимир Павлович (22 березня (4 квітня) 1909, за паспортом 1907 – 20 лютого 1990) – український і російський письменник, автор трилогії «Стара фортеця» (1937–1951). Народився та зростав у Кам'янці-Подільському. Почесний громадянин Кам'янця-Подільського (1967). * Терлецький А. Юність письменника // Прапор Жовтня. – 1978. – 2 грудня. – С. 4; Кукуруза С., Паравійчук А. Двічі лауреат: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1978. – 1 серпня. – С. 4; Слободян М. Дописував юнкор Бєляєв: Далеке – близьке // Прапор Жовтня. – 1989. – 30 червня. – С. 2; Сьомочкіна-Рижко О. М. Бєляєв Володимир Павлович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 579.

БЄЛЯЄВА (ІМЕНІ ПИСЬМЕННИКА ВОЛОДИМИРА БЄЛЯЄВА) – робсількорівська премія, встановлена газетою «Прапор Жовтня». Серед лауреатів премії: перший квартал 1974 – викладач радгоспу-технікуму Тамара Дмитрівна Шемета; четвертий квартал 1974 – завідувач відділом комсомольських організацій Кам'янець-Подільського міськкому ЛКСМУ Віктор Олексійович Савчук; перше півріччя 1975 – відповідальний секретар правління районної організації Товариства охорони пам'яток історії та культури Юрій Семенович Шевченко, друге півріччя 1975 – завідувач відділу комсомольських організацій міськкому комсомолу Володимир Іванович Мрачковський, перше півріччя 1976 – фельдшер Орининської лікарні Микола Павлович Корчевний, друге півріччя 1976 – голова міської ради товариства винахідників і раціоналізаторів Людмила Степанівна Прядко, 1977 – заступник головного лікаря по медичній частині міської лікарні Євген Васильович Мазурик. * Лауреат премії імені письменника В. Бєляєва // Прапор Жовтня. – 1974. – 11 травня. – С. 4; Лауреати премії імені письменника Володимира Бєляєва // Прапор Жовтня. – 1975. – 5 березня. – С. 4; Лауреати премії імені письменника Володимира Бєляєва // Прапор Жовтня. – 1976. – 14 лютого. – С. 4; Його захоплення: Лауреати робсількорівської премії імені Володимира Бєляєва // Прапор Жовтня. – 1976. – 8 вересня. – С. 4; Лауреати робсількорівської премії імені Володимира Бєляєва // Прапор Жовтня. – 1977. – 19 лютого. – С. 4; Лауреати премії імені письменника В. Бєляєва // Прапор Жовтня. – 1977. – 30 грудня. – С. 4.

БІБЛІОТЕКА КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Завідувачі: від жовтня 1948 до 22 лютого 1993 – Йосип Іванович Токар (18 березня 1924 – 22 лютого 1993), від 2000 – Віталій Станіславович Лозовий, від 1 вересня 2004 – Віктор Степанович Прокопчук. 45 років (1947–1992) у бібліотеці пропрацювала (зокрема, завідувачем відділу комплектування) Маїса Францівна Островська (1929 – 2005). * Ляхоцький Володимир. Ректор Іван Огієнко і бібліотека Кам'янець-Подільського державного українського університету // Пам'ятки України. – 2000. – № 3–4. – С. 70–74; Пархоменко В. М. З історії бібліотеки Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 59–65; Островська М. Ф. Спогади про бібліотеку педінституту // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 158–160; Бунда В. М. Бібліотека Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету ім. І. Огієнка // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 679; Будзей Олег. Тисячі ключиків до скарбниці знань: 30 вересня – Всеукраїнський день бібліотек // Подолянин. – 2002. – 27 вересня. – С. 5; Філінюк Анатолій. Лідер за покликанням і визнанням // Хмельниччина: дивокрай. – 2004. – № 1–2. – С. 83–86; Суровий А. Ф. Йосип Іванович Токар // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 652–656; Гаврищук А. П., Суровий А. Ф. Маїса Францівна Островська // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 709–714; Прокопчук В. С. Валентина Михайлівна Пархоменко // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 715–723; Нижник К. Подарунок // Прапор Жовтня. – 1967. – 11 листопада. – С. 4; Прокопчук Віктор. Література з ВУАН // Студентський меридіан. – 2005. – 30 грудня. – С. 2; Прокопчук В. С. До нових здобутків // Студентський меридіан. – 2005. – 30 грудня. – С. 10; Кантлін Світлана. Бібліотеці електронних видань бути! // Студентський меридіан. – 2005. – 30 грудня. – С. 10.

БІБЛІОТЕКА КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО ІНДУСТРІАЛЬНОГО ТЕХНІКУМУ. Створено 1945. Книжковий фонд (2005) – 75 тисяч примірників. Завідувач Наталія Володимирівна Гермак. * Гермак Наталія. Скарбниця знань // Літопис Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 203–207.

БІБЛІОТЕКА «ПЕРЦЯ» – серійне видання творів гумору та сатири, здійснюване журналом «Перець». Бібліотека виходила у видавництві «Радянська Україна». Тут побачили світ і книги кам'янчан: 1967 – збірка байок Микити Годованця «Талановита Тріска», 1977 – перша збірка Миколи Тищука «Цап із каблучкою». * Єфімов А. Крок вперед: Твори наших земляків // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 лютого. – С. 4.

БІБЛІОТЕКА ПОДІЛЬСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО АГРАРНО-ТЕХНІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ (БІБЛІОТЕКА ПДАТУ). * Слободян М. Читаючи літопис...: Всесоюзний огляд бібліотек // Прапор Жовтня. – 1968. – 22 жовтня. – С. 4; Скоб'як В. В. Бібліотека Подільської державної аграрно-технічної академії // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 702.

«БИБЛИОТЕКА ПОЭТА» – видавнича серія, заснована 1931 Максимом Горьким. 1988 у третьому виданні великої серії бібліотеки побачили світ російські переклади віршів і поем уродженця Кам'янця-Подільського Миколи Бажана (1904–1983). * Буран В. Я. «Библиотека поэта» // Українська літературна енциклопедія. – Т. 1. – К., 1988. – С. 171.

БІБЛІОТЕКИ. 1998 міська централізована бібліотечна система складалася з 13 бібліотек: центральної, 6 бібліотек-філій для дорослих, 5 – для дітей, однієї юнацької. 2003 залишилося 9. * 25-летие Каменец-Подольской русской публичной библиотеки // Подольские епархиальные ведомости. – 1890. – № 46. – С. 1065–1066; Михалевич И. К. Двадцатипятилетие Каменец-Подольской русской публичной библиотеки (1866–1890 г.). – Каменец-Подольский, 1891. – 54 с.; Сецинский Е. Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 188–189; Отчёт распорядительного комитета Каменец-Подольской русской публичной библиотеки за 1903 г. – Каменец-Подольский, 1904. – С. 1–9; Отчёт распорядительного комитета Каменец-Подольской русской публичной библиотеки за 1909 год // Подольские губернские ведомости. – 1910. – 9 октября (№ 80). – С. 4–5; Отчёт распорядительного комитета Каменец-Подольской русской публичной библиотеки за 1910 год // Подольские губернские ведомости. – 1911. – 18 июня. – С. 6–8; Бойцова М. О. З історії Кам'янець-Подільської бібліотеки ім. В. П. Затонського // Хмельницькому – 500: Тези науково-теоретичної конференції. – Хмельницький, 1991. – С. 139–142; Гусько В. П. Становлення бібліотечної справи на Хмельниччині: Нотатки одного з фундаторів // Культура Поділля: історія і сучасність: Матеріали другої науково-практичної конференції, присвяченої 500-річчю м. Хмельницького. – Хмельницький, 1993. – С. 175–177; Снігур Л. А. Розвиток мережі бібліотек на Поділлі // Культура Поділля: історія і сучасність: Матеріали другої науково-практичної конференції, присвяченої 500-річчю м. Хмельницького. – Хмельницький, 1993. – С. 178–179; Сесак І. В., Стаднік І. С. З історії бібліотеки Кам'янець-Подільської чоловічої гімназії (XIX ст.) // Духовні витоки Поділля: творці історії краю: Матеріали міжнародної науково-практичної конференції. – Ч. 1. – Хмельницький, 1994. – С. 234–235; Карван С., Синиця Н. Бібліотеки Хмельниччини: віхи становлення // Хмельниччина: роки становлення та поступу (1937–1997): Матеріали Всеукраїнської наукової історико-краєзнавчої конференції. – Хмельницький, 1997. – С. 324–330; Хоптяр Ю. А. Розвиток бібліотечної справи в Подільській губернії (70-ті рр. XIX ст. – початок ХХ ст.) // Наукові праці Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету. Історичні науки. – Т. 5(7). – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 310–317; Хоптяр Ю. А. Становлення та розвиток бібліотечної справи в м. Кам'янці-Подільському (30–70-ті рр. XIX ст.) // Наукові праці Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету. Історичні науки. – Т. 6(8). – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 344–351; Комарницький О., Тимчук Т. Одна з трьох перших: Історія // Подолянин. – 2002. – 25 січня. – С. 4; Завальнюк О. М., Комарницький О. Б. Подільські бібліотеки наприкінці XIX – на початку XX ст. // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 3–15; Завальнюк О. М., Комарницький О. Б. Кам'янець-Подільська російська публічна бібліотека наприкінці XIX – на початку XX ст. // Кам'янець-Подільський у контексті українсько-європейських зв'язків: історія і сучасність: Збірник наукових праць за підсумками міжнародної науково-практичної конференції. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 66–69; Приходько В. Під сонцем Поділля: Спогади. – Частина перша. – Видання четверте. – Нью-Йорк – Мюнхен: Криниця, 1967. – С. 41–50 (про таємну бібліотеку української літератури в Подільській духовній семінарії), 133–134, 139 (бібліотека Подільської «Просвіти»); Ляхоцький В. Ректор Іван Огієнко і бібліотека Кам'янець-Подільського державного українського університету // Пам'ятки України. – 2000. – №3–4. – С. 70–74; Михайлюк В. 120-річний ювілей бібліотеки // Прапор Жовтня. – 1985. – 30 грудня. – С. 3; Як живеш, бібліотеко? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 2 жовтня. – С. 7; Сокульська О. Під знаком реформ: 30 вересня – Всеукраїнський день бібліотек // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 26 вересня. – С. 7.

«БІЗНЕС-ПАНОРАМА» – газета. Засновник – Кам'янець-Подільський інвестиційний фонд. Перше число побачило світ 16 січня 1993. Невдовзі випуск газети припинився. * Будзей Олег. Документи, інтерв'ю, реклама – ось і вся «Бізнес-панорама»: Млин новин // Подолянин. – 1993. – 23 січня. – С. 1.

БІЛА – гора поблизу села Студениця. 1964 детально вивчив печери на горі Білій доктор історичних наук Сергій Миколайович Бібіков (1908 – 1988).

БІЛА БАШТА – інша назва Ласької башти Старого замку. # Як встановили Євгенія Пламеницька та Анатолій Тюпич, назва башти походить не від того, що вона отинькована (тиньк є і на інших баштах), а тому, що за документами 16 століття біля неї стояла «біла хата». * Пламеницька Є., Тюпич А. Дослідження фортеці триває: Вивчаймо рідний край // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 січня. – С. 4.

БІЛА КРИНИЦЯ – джерело біля села Пудлівці. * Українець М. Біла Криниця: Бувальщина // Прапор Жовтня. – 1973. – 23 листопада. – С. 3.

*БІЛАНІВКА – масив на заході Кам'янця-Подільського між Польськими фільварками та мікрорайоном Жовтневим, на високому плато лівого берега Смотрича. Навпроти – на правому березі Смотрича – розкинулося приміське село Зіньківці. Поселення утворилося 1742. Спочатку, як засвідчують актові документи середини 18 століття, мало назву Долішні фільварки. Сучасна назва Біланівка, очевидно, походить від прізвища одного із заможних мешканців передмістя – Білана, про великі землеволодіння якого засвідчує візита Георгіївської церкви 1771. Було приміським селом; включено в смугу Кам'янця-Подільського 4 березня 1926. Виборча дільниця № 3. Основними магістралями Біланівки є західні частини новопланівських вулиць Північної (колись Перша Загородня) та Тімірязєва (колись Велика Біланівська). Зате вулиці Івана Сірка (колись Мала Біланівська), Чапаєва (колись Нагірна), Фабріціуса (колись Пансіонна), а також Білановецька набережна (колись Набережна) повністю належать Біланівці. Є тут і сім провулків. Два з них названо за сторонами світу – Північний і Східний. Ще двом провулкам – Чапаєва та Фабріціуса – назви підказали розташовані поруч вулиці. І, нарешті, провулок Войкова – це колишня вулиця Козача, Червоногвардійський провулок – це колишній Козачий провулок, а провулок Чубаря раніше був Біланівським провулком. На Біланівці жив відомий фотолітописець Кам'янця Степан Ніколаєв (1874–1926). Крім того, він був чудовим столяром, будував, реставрував і розписував церкви, виготовляв образи, захоплювався бджільництвом, досконало грав на балалайці. Справу Степана Петровича як фотолітописця міста продовжив його син – Василь Ніколаєв (1904–1991). 28 серпня 2001 з ініціативи кам'янецького фотомитця Юрія Савіна в училищі культури було відкрито виставку «Фото з минулого», присвячену світлій пам'яті Степана та Василя Ніколаєвих. На Біланівці розташувалися міська бібліотека №4 (відкрито в січні 1968; сучасна адреса – Тімірязєва, 38), МЕНЦУМ (міський еколого-натуралістичний центр учнівської молоді, колишня станція юних натуралістів – Тімірязєва, 47). * Белановка // Подолянин. – 1993. – 13 листопада. – С. 4; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 144–146; Гарнага І. Звідки пішла назва: 5. Біланівка // Прапор Жовтня. – 1972. – 25 березня. – С. 4; Балєва А. Заради людей: Радянське будівництво // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 січня. – С. 2; Степанова С. Для тебе, читачу // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 лютого. – С. 4; Бєлік К. За чотири роки // Прапор Жовтня. – 1970. – 13 червня. – С. 3; Сергієнко С. Біланівські вечори // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 березня. – С. 2; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 192–193.

*БІЛАНІВСЬКА НАБЕРЕЖНА. Біланівка. Виборча дільниця № 3. Первісно – Набережна вулиця. Сучасна назва – з кінця 1970-х. Тягнеться вздовж лівого берега річки Смотрич; продовжується далі вулицею Смотрицькою. Їх сусідкою з правого берега є Зіньковецька набережна. Має тільки непарні номери (найбільший – 103).

*Біланівський провулок. Біланівка. Нині (від 19 серпня 1977) провулок Чубаря.

«БІЛЕ БРАТСТВО». Лідер братства Юрій Кривоногов 17–19 грудня 1990 перебував у Кам'янці-Подільському, провів цикл лекцій у міському Будинку культури. * Бартош Д. Йога і здоров'я // Прапор Жовтня. – 1990. – 12 грудня. – С. 4.

«БІЛИЙ ДІМ» – народна назва адміністративного будинку в центрі Кам'янця-Подільського (сучасна адреса – майдан Відродження, 1). Іноді кажуть і «біла хата». В місцеву пресу назва проникла тільки в часи незалежної України.

Білий Яр – село. Увійшло, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, до складу села Лучки.

БІЛКА. * Брижак П. Весела сімейка: Куточок природолюба // Прапор Жовтня. – 1975. – 8 серпня. – С. 4; Басистий А. Кішка вигодувала білочок // Прапор Жовтня. – 1975. – 29 серпня. – С. 4.

«БІЛОРУСЬФІЛЬМ» – кіностудія. Восени 1983 знімала в Кам'янці-Подільському телефільм «Чорний замок Ольшанський». * Шпартак В., Липовецький В. Нічний «нокаутер»: Судовий нарис // Прапор Жовтня. – 1984. – 1 лютого. – С. 3.

«БІЛОСНІЖКА» – кафе-бар у селі Смотрич (Кам'янецька, 33). Відкрито 13 грудня 2005. * Кафе-бар «Білосніжка». Завітайте у казку! // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 5 січня. – С. 4.

«Більшовик» – добровільне спортивне товариство (ДСТ). 1947 майже вся фізкультурна робота в Кам'янці-Подільському проходила через ДСТ «Спартак» і «Більшовик». Кожне з товариств мало футбольну, волейбольну та баскетбольну секції. За списком у ДСТ «Більшовик» було 86 членів. 6 вересня 1947 товариський футбольний матч (на честь святкування 800-річчя Москви) між командами ДСТ «Більшовик» і «Спартак» завершився внічию – 2:2. * Альперін Є. Робота спортивних товариств // Прапор Жовтня. – 1947. – 20 серпня. – С. 1; Святкування 800-річчя Москви в місті // Прапор Жовтня. – 1947. – 10 вересня. – С. 1.

БІЛЬШОВИЦЬКЕ ПІДПІЛЛЯ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Козлова Н. Підпільний ревком // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 лютого. – С. 3; Гарнага І. Більшовицьке підпілля в 1920 р. // Прапор Жовтня. – 1968. – 28 червня. – С. 2; Альперін Юхим. Підпільник // Прапор Жовтня. – 1968. – 7 листопада. – С. 3, 4.

БІЛЬЯРД – спортивна та товариська гра, що проводиться на дерев'яному або мармуровому столі, вкритому зеленим сукном і облямованому бортиком. У Кам'янці-Подільському в більярд можна було зіграти в парку культури та відпочинку. Приміщення, в якому розміщувалася більярдна, згоріло в ніч із 22 на 23 липня 1995. * Куценко В. Г. Більярд // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 853; Більярд // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 146; Чергова вульгарна подія – пожежа у парку культури // Подолянин. – 1995. – 29 липня. – С. 1.

«Біля самовара» – кафе. Відкрилося в квітні 1986 замість пивного бару біля автовокзалу. * Левко В. Затишно біля самовара // Прапор Жовтня. – 1986. – 1 травня. – С. 4.

«БІЛЯ ЧОРТОВОГО ЛІГВА» («У ЧЁРТОВА ЛОГОВА») – художній пригодницький фільм (1981). Молдовські митці (кіностудія «Молдова-філм») знімали його на Кам'янеччині (зокрема, у фільмі можна побачити кудринецькі краєвиди, Збруч). Режисер Володимир Гнатович Йовіце (1935–1983). * Ярема М. Знову на екранах – Кам'янеччина // Прапор Жовтня. – 1981. – 9 вересня. – С. 4; Иовице (Йовице) Владимир Игнатьевич (25.12.1935 – 23.6.1983) // Кино: Энциклопедический словарь. – М., 1986. – С. 526.

«БІОГРАФІЯ БУДИНКУ» – рубрика, започаткована 31 липня 1982 в газеті «Прапор Жовтня». Упродовж 1982–1988 в серії публікацій наукові працівники Кам'янець-Подільського державного історико-архітектурного заповідника Ганна Ківільша (Дроздовська), Галина Осетрова, Станіслава Папевська, а також архівіст Іван Гарнага, краєзнавець Ніна Козлова розповіли про найцікавіші пам'ятки Старого міста й Нового плану. * Осетрова Г. На ньому революції печать [Будинок духовної консисторії]: Нова рубрика «Біографія будинку» // Прапор Жовтня. – 1982. – 31 липня. – С. 4; Осетрова Г. Вулиця Карла Маркса, 4: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 20 серпня. – С. 4; Гарнага І. Руський магістрат: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 3 вересня. – С. 4; Папевська С. Окружний суд: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 17 вересня. – С. 4; Осетрова Г. Оселя де Віттів: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 3 грудня. – С. 4; Дроздовська Г. Вулиця Урицького, 2: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 7 січня. – С. 4; Осетрова Г. Вулиця Рози Люксембург, №№ 17, 19: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 21 січня. – С. 4; Осетрова Г. Вулиця К. Лібкнехта, 2: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 7 липня. – С. 4; Козлова Н. Ратуша: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 21 липня. – С. 4; Дроздовська Г. Пороховий погріб: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 25 серпня. – С. 4; Папевська С. Маріїнська гімназія: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 1 грудня. – С. 4; Папевська С. Тут народився Микола Бажан: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1985. – 1 червня. – С. 4; Осетрова Г. Казарми фортеці: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1985. – 17 серпня. – С. 4; Осетрова Г. Вулиця Карла Маркса, 12: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1985. – 28 грудня. – С. 4; Папевська С. З епохи класицизму: Біографія будинку [Перша російська чоловіча гімназія] // Прапор Жовтня. – 1986. – 24 травня. – С. 4; Папевська С. Вогнище освіти: Біографія будинку [Перша російська чоловіча гімназія] // Прапор Жовтня. – 1986. – 11 жовтня. – С. 4; Осетрова Г. Палац єпископа: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1987. – 14 лютого. – С. 2–3; Осетрова Г. Найстаріша подільська друкарня: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1987. – 10 жовтня. – С. 4; Осетрова Г. Свідок свого часу [костел святої Катерини]: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 жовтня. – С. 4.

«БІОРІЗНОМАНІТТЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО» – колективна монографія 25 авторів із Києва, Львова, Кам'янця-Подільського, Сум і Кракова, видана 2004 (підписано до друку 25 серпня) львівським видавництвом «Ліга-прес». Праця має підзаголовок: «Попередній критичний інвентаризаційний конспект рослин, грибів і тварин». Книга є першою спробою узагальнити відомості про біотичну різноманітність на видовому рівні міста Кам'янець-Подільський. Видання здійснено за редакцією Олександра Кагала (Інститут екології Карпат НАН України), Мирослава Шевери та Анатолія Леванця (обидва – Інститут ботаніки імені Миколи Холодного НАН України). Серед авторів статей – Людмила Любінська, Микола Матвєєв, Наталія Гордій, Мар'ян Тарасенко (усі – Кам'янець-Подільський державний університет). Наклад – 500 примірників. Презентація відбулася 14 травня 2005 в картинній галереї Кам'янця-Подільського під час святкування Дня міста. * Кам'янець древній – серце Поділля // Подолянин. – 2005. – 20 травня. – С. 3; Будзей Ольга. Хто-хто в Кам'янці живе?.. // Подолянин. – 2005. – 3 червня. – С. 6.

«Біоскоп» – кінотеатр. → «Міньйон».

БІОТЕХНОЛОГІЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ (біотех) ПДАТУ (Подільського державного аграрно-технічного університету). Веде відлік від 9 серпня 1920, коли рада сільськогосподарського факультету Кам'янець-Подільського державного українського університету ухвалила поділити факультет на 4 відділи та 8 секцій, серед яких був відділ скотарства, що складався із зоотехнічної секції та секції дрібних галузей скотарства. Далі тваринників готували при агрономічному факультеті Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту. 1928 в інституті створено зоотехнічний факультет. 15 квітня 1930 інститут реорганізовано в два вищих навчальних заклади, один з яких – інститут птахівництва – готував зоотехніків. 1933 інститут птахівництва перейменовано на зоотехнічний інститут. 1935 його ліквідовано, а студенти продовжили навчання в Херсонському сільськогосподарському інституті. 7 лютого 1955 розпочалося навчання у відновленому Кам'янець-Подільському сільськогосподарському інституті, зокрема і на зоотехнічному відділенні. Перший випуск «учених зоотехніків» відбувся 1956. Зоотехнічний факультет організовано в серпні 1955 (від 1976 – зооінженерний). Першим деканом факультету став Іван Федотович Рось, призначений 29 серпня 1955. Наступні декани: від жовтня 1955 – Володимир Терентійович Горянов, Михайло Іванович Щириця, П. Ф. Дудчак, А. Р. Авраменко, Василь Михайлович Трубчанінов (1925–1973), Валентин Андрійович Яблонський, Марат Миколайович Феклістов, Л. Г. Боярський, Анатолій Антонович Пахолок, 1983–2001 – Василь Іванович Іустінов, від грудня 2001 – Микола Гаврилович Повозніков. У лютому 2004 зооінженерний факультет реорганізовано в біотехнологічний. * Зооінженерний факультет // Кам'янець-Подільський сільськогосподарський інститут. – Хмельницький, 1994. – С. 27–32, 41–43; Яцемірська Наталія. Півстоліття біотеху: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 4 лютого. – С. 2; Бахмат Микола, Алєщенко Михайло. Подільський державний аграрно-технічний університет. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 91–97; Біотехнологічний факультет: історія і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2005. – 260 с.

«БІОТЕХНОЛОГІЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ: ІСТОРІЯ І СЬОГОДЕННЯ» – книга, яка розкриває основні етапи розвитку та сучасний стан біотехнологічного факультету Подільського державного аграрно-технічного університету. Рекомендовано до друку вченою радою факультету 21 вересня 2005. Побачила світ 2005 у видавництві «Аксіома». Упорядники: Микола Гаврилович Повозніков, Сергій Миколайович Блюсюк, Наталія Василівна Кравець, Віта Іванівна Бучковська, Валентина Петрівна Саєнко.

*Біржа – умовна назва в другій половині 19 – на початку 20 століття південної сторони майдану Польський ринок. Раніше – перша перія. Кількість садиб упродовж 1673–1941 коливалася від 13 до 15. До нашого часу не збереглося жодного з будинків, що формували фасадну лінію Біржі. Найвідоміша зі споруд – будинок Шадбея (або будинок під пеліканом). # Це була неофіційна біржа праці, бо тут біля кам'яниць багатих купців і фінансистів завжди гуртувався бідний люд у пошуках будь-якої роботи. * Шкурко С. Каменец-Подольский: Историческое описание. – 1962. – С. 83. – (Машинопис зберігається в архіві укладача); Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 141–143; Будзей Олег. Біржа: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2005. – 21 січня. – С. 5.

БІСЕР – дрібне різнокольорове скляне намисто, що застосовується у вишиванні. У червні 1996 у Кам'янці-Подільському відбулася перша виставка творчих робіт Романи Фенцур – «Прикраси з бісеру». 7 червня 2006 у виставковій залі на Соборній відкрилася виставка робіт із бісеру гуртківців міської станції юних техніків (керівник гуртка Сергій Боднар). Представлено близько 50 творів. * Климова Ірина. Краса у зоряному розсипі // Подільський цемент. – 1996. – 14 червня. – С. 2; Матусяк Тетяна. Грайливий бісер Романи Фенцур // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 22 червня. – С. 4; Сяйво бісера // Сім днів. – 2006. – 15 червня. – С. 2; Бісерний дивограй: Місто // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2; Новіцька Олена. Бісерні дива // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 22 червня. – С. 9.

БІСКУП – католицький єпископ.

*Блюхера вулиця. Новий план. Одна з довоєнних радянських назв нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Князів Коріатовичів. # Блюхер Василь Костянтинович (19 листопада (1 грудня) 1890 – 9 листопада 1938) – Маршал Радянського Союзу (1935), командувач (від 1929) Особливої Червонопрапорної Далекосхідної армії. Кавалер п'яти орденів Червоного Прапора, ордена Червоної Зірки та ордена Леніна. Безпідставно репресовано. Помер під слідством. * Витязі революції // Прапор Жовтня. – 1967. – 2 червня. – С. 3.

БМУ – будівельно-монтажне управління.

*Богадільницька вулиця. Новий план. Первісна назва нинішньої вулиці Пушкінської. # Богадільня – притулок для інвалідів, убогих, непрацездатних, старих людей.

*Богадільницький майдан. Новий план. Обмежений вулицями: на заході – Петербурзькою (нині Лесі Українки), на сході – Московською (нині Огієнка), на півночі – Семінарською (нині Червоноармійською), на півдні – Богадільницькою (нині Пушкінською). У центрі майдану стояла губернська (нині міська) лікарня. Нині майдан не існує, оскільки після забудови перетворився на лікарняне містечко. * Завальнюк О., Комарницький О. Кам'янець-Подільський: Історико-популярний нарис. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 62.

«БОГЕМА» – крамниця посуду. Князів Коріатовичів, 9. Відкрито в грудні 2002. * «Богема» – посуд тільки для вас: Новинка // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 20 грудня. – С. 2.

*БОГІНСЬКОГО ПРОВУЛОК (у списку дільниць – вулиця, насправді – тупик). Новий план (Циганівка). Виборча дільниця № 22. Відходить від вулиці Північної (між вулицями Огієнка та Гагаріна) на південь, трохи не доходить до вулиці Тімірязєва (є пішохідний прохід на цю вулицю між її будинками № 109 і № 111). Протяжність – 1 квартал. Підсумкові показники: зліва – № 9, справа – № 14. Назву надано 1925 як одній з 10 нових вулиць у кварталах, відведених у першу чергу під забудову. Первісна запропонована назва (1 вересня 1925 у поданні до міської ради від відділу місцевого господарства при Кам'янець-Подільському окружному виконкомі) – Нова. 11 вересня 1925 секція комунального господарства міської ради змінила цю назву на «вулиця Багінського». Змінену назву затвердили: 17 листопада – президія міської ради, 1 грудня – міська рада. # 7 січня 1966 журналіст Юхим Альперін писав: «Хто такі Богінський, Михайличенко та ін., іменами яких названо вулиці, мало кому відомо. Чому б на цих вулицях не зробити меморіальні написи, щоби всі, насамперед молодь, знали, чим прославили себе ці люди». На жаль, до слушної думки журналіста щодо вулиці Богінського не прислухалися (а вулицю Михайличенка невдовзі взагалі перейменували). Багінський Валерій (? – 1925) – польський офіцер-комуніст, поручик. Разом ще з одним польським офіцером-комуністом – підпоручиком Антонієм Вечоркевичем (1895–1925) – очолював терористичну організацію, створену 1923 за наказом із Москви резидентом радянської військової розвідки у Варшаві Мечиславом Логановським, який працював під прикриттям другого секретаря повноважного представництва СРСР у Варшаві. Метою диверсій і терористичних актів мало стати посилення та загострення революційної боротьби в Польщі. В короткі терміни організацію було створено – і невдовзі в приміщеннях польських політичних і громадських організацій, в редакціях газет стали вибухати бомби та пекельні машини. Багінський і Вечоркевич підготували потужний вибух, який мав відбутися при відкритті пам'ятника маршалу Понятовському в присутності членів уряду Польщі, політичних лідерів і чужоземних делегацій. Але через витік інформації терористичний акт довелося скасувати. У вересні 1923 Багінського та Вечоркевича заарештували, а в листопаді 1923 засудили до смертної кари. Під час процесу Багінський і Вечоркевич вели себе мужньо. Ці два польські офіцери були переконаними комуністами. Після арешту їх сім'ї жили в злиднях, але Багінський і Вечоркевич не хотіли брати грошей від радянського повпредства, аби в польської влади не виникло навіть тіні підозри, що вони є платними агентами більшовиків. За наполяганням радянського уряду польський президент Станіслав Войцеховський помилував Багінського та Вечоркевича. 29 березня 1925 на станції Колосово їх мали обміняти на заарештованих у Радянському Союзі польських дипломатів Лашкевича та Усаса. Проте біля самого кордону Багінського та Вечоркевича смертельно поранив поліцейський чиновник Мурашко. Багінський помер по дорозі до шпиталю, а Вечоркевич – наступного дня в шпиталі. У багатьох містах СРСР у квітні 1925 було організовано акції протесту проти вбивства Багінського та Вечоркевича. Зокрема, велика демонстрація протесту відбулася 10 квітня в Кам'янці-Подільському. * Нове звірство польських катів. Політичні в'язні Вечоркевич і Багінський забиті озвірілим польським поліцаєм у вагоні коло радянського кордону: За кордоном // Червоний кордон. – 1925. – Число 97 (5 квітня). – С. 1; Довкола вбивства в Столбцях. Польська буржуазія підготовила вбивство тт. Вечоркевича й Багинського // Червоний кордон. – 1925. – Число 98 (10 квітня). – С. 1; Уряд Радянського Союзу вимагає кари вбивцям: Протестуємо // Червоний кордон. – 1925. – Число 98 (10 квітня). – С. 1; Протести кам'янецького студентства: Протестуємо // Червоний кордон. – 1925. – Число 98 (10 квітня). – С. 1; Молодь протестує // Червоний кордон. – 1925. – Число 98 (10 квітня). – С. 1; Протест трудящих СРСР // Червоний кордон. – 1925. – Число 98 (10 квітня). – С. 1; Огневик Т. Шалійте, скажені кати! // Червоний кордон. – 1925. – Число 99 (11 квітня). – С. 1; Тривога промислових кіл Польщі: За кордоном // Червоний кордон. – 1925. – Число 99 (11 квітня). – С. 1; Боронить «своїх»: За кордоном // Червоний кордон. – 1925. – Число 99 (11 квітня). – С. 1; Кошти для ката: За кордоном // Червоний кордон. – 1925. – Число 99 (11 квітня). – С. 1; Резолюція протесту в Кам'янці // Червоний кордон. – 1925. – Число 99 (11 квітня). – С. 2; Вбивця тт. Вечоркевича й Багінського – визначний провокатор // Червоний кордон. – 1925. – Число 100 (12 квітня). – С. 1; Шклярук М. («Плуг»). Протест (тт. Багінському і Вечоркевичу) // Червоний кордон. – 1925. – Число 100 (12 квітня). – С. 1; Проти звірства польських панів // Червоний кордон. – 1925. – Число 100 (12 квітня). – С. 1; Нахабство польських панів // Червоний кордон. – 1925. – Число 103 (23 квітня). – С. 1; Суд над ксьондзом Усасом // Червоний кордон. – 1925. – Число 103 (23 квітня). – С. 1; Захищають убивцю: В Польщі // Червоний кордон. – 1925. – Число 105 (1 травня). – С. 2; [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19; Альперін Ю. Назви. Які вони? // Прапор Жовтня. – 1966. – 7 січня. – С. 4; Будзей Олег. Богінського: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2006. – 17 листопада. – С. 6.

*БОГУНА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 11. Назву надав міськвиконком 27 липня 1959 при найменуванні вулиць нового планування північної частини селища. # Богун Іван (? – 17 лютого 1664) – кальницький (вінницький) полковник (1650, 1651, 1653–1657), один із видатних військових діячів національної революції 1648–1676. Ймовірно, походив з української дрібної шляхти. 1651–1653 виявив неабиякі здібності як військовий стратег і тактик у боях із польською шляхтою під Вінницею, Монастирищем, Жванцем. * Гуржій О. І. Богун Іван // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 319–320.

Бодачівка – село. 1946 увійшло до складу села Колодіївка.

БОДИБІЛДИНГ – мистецтво формування свого тіла; культуризм. 1998 у Кам'янці-Подільському вперше проведено міські змагання з бодибілдингу. Навесні 2000 створено міську федерацію бодибілдингу та фітнесу. * Жилін Роман. Кам'янець – оаза бодибілдингу: Спорт // Подолянин. – 2002. – 22 листопада. – С. 4.

*БОЖЕНКА ВУЛИЦЯ. Село Довжок, індивідуальна забудова на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. # Боженко Василь Назарович (1871 (за іншими даними – 1867, 1869) – 21 серпня 1919) – учасник громадянської війни в Україні 1917–1921, командир Червоної армії. Помер через невідому хворобу, поховано в Житомирі. Один із головних персонажів фільму «Щорс» Олександра Довженка. 1938 епізоди цього фільму знімалися в Кам'янці-Подільському. * Шушківський А. І. Боженко Василь Назарович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 172; Щусь О. Й. Боженко Василь Назарович // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 322–323.

«БОИ ЗА КАМЕНЕЦ ВЕСНОЙ 1944 ГОДА» – книга кандидата історичних наук, уродженця Кам'янця-Подільського Миколи Петровича Дембицького. Побачила світ 1999 у видавництві «Абетка» (Кам'янець-Подільський). Книга містить історичний нарис «Штурм и оборона Каменца-Подольского», а в додатку – 168 документів (ставки верховного головнокомандування, командування фронтів, армій, корпусів), які стосуються визволення міста. * Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 166–167.

БОКС – ациклічний, швидкісно-силовий вид спортивного єдиноборства; поєдинок у формі кулачного бою за особливими правилами. 8 липня 1980, коли Кам'янець-Подільський приймав естафету Олімпійського вогню, гостем міста був дворазовий олімпійський чемпіон із боксу Борис Лагутін. 20–22 червня 1996 у Кам'янці-Подільському проведено Перший міжнародний турнір із боксу пам'яті Олександра Юхимовича (1970–1996) – кам'янецького боксера, кандидата в майстри спорту, який загинув в автомобільній катастрофі біля села Колибаївка. 8 грудня 1996 у місті Бєльці найкращим боксером на меморіалі Бориса Пєтухова визнано кам'янчанина Сергія Ляха. 23 травня 1999 на міжнародному турнірі з боксу в місті Хінчешти (Молдова) учні Кам'янець-Подільської ЗОШ № 17 Артем Гапеєв і Сергій Герасимов посіли перші місця. Серед найсильніших кам'янецьких боксерів – Сергій Лях (перша півсередня вага – 63,5 кг), вихованець тренера Віктора Архипова. 2006 Сергія запрошено в Лос-Анджелес, щоб боксувати на американському рингу. * Кочур А. Г. Бокс // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 215–217; Колос І. Міжнародний турнір пройшов на високому рівні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 29 червня. – С. 4; У збірній кращі – наші: Бокс // Подолянин. – 1996. – 13 грудня. – С. 1; Архіпов В. Успіхи наших спортсменів: Бокс // Подолянин. – 1999. – 28 травня. – С. 3; Пам'яті боксера // Кам'янець у червні. – 2001. – С. 15; Жмудовська Ольга. Сергій Лях їде у Лос-Анджелес // Фортеця. – 2006. – 3 серпня. – С. 1, 10.

БОЛГАРІЯ – держава в Європі, на Балканському півострові. * Кожушний А. Знайомство з Болгарією // Прапор Жовтня. – 1973. – 14 грудня. – С. 4.

БОЛОНСЬКИЙ ПРОЦЕС. У січні 2005 в ПДАТУ проведено навчально-методичний семінар науково-педагогічних працівників «Вища аграрна освіта в контексті Болонського процесу». * Бахмат Микола, Алєщенко Михайло. Подільський державний аграрно-технічний університет. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 139–140; Болонський процес розгортається: Освіта // Подолянин. – 2006. – 1 грудня. – С. 7.

*Больничний провулок. Польські фільварки. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Ця назва протрималася аж до 17 лютого 1967, коли провулок перейменували на вулиця Збарського. # Назву провулку дали російською мовою, а в радянський час механічно перенесли на український ґрунт, хоча мало би бути «Лікарняний провулок» – від нормативного «лікарня», адже «больниця» в українській мові – діалектне слово.

«Большевик – Більшовик», газета. Орган Кам'янець-Подільського комітету КП(б)У. Перше число побачило світ навесні 1919. Проіснувала до червня 1919. Вийшло 24 числа.

«БОЛЬШОЙ ТЕАТР» («ГОСУДАРСТВЕННЫЙ АКАДЕМИЧЕСКИЙ БОЛЬШОЙ ТЕАТР», ГАБТ) в Москві. Засновано 1776, від 1919 – академічний. 1924–1928 головним художником театру був уродженець Кам'янця-Подільського Михайло Іванович Курилко (1880–1969).

«Бомонд» – кінотеатр. Один із перших у Кам'янці-Подільському. Відкрито 1901 під назвою «Ілюзіон». Мав 35 місць. Розміщувався на другому поверсі триповерхового будинку на Троїцькому узвозі (зал мав балкон, який виходив на Довгу вулицю, вхід був з тротуару узвозу). В оголошеннях адресу кінотеатру зазначали так: на Новому мосту в будинку Ландвігера. 1913 мав назву «Універсал». Новий власник Ш. Зіньковський капітально відремонтував кінотеатр, встановив м'які стільці, ввів додаткові послуги (в антракті офіціанти подавали глядачам морозиво, солодощі, безалкогольні напої) і назвав кінотеатр «Бомонд» (від французького beau monde – вищий світ). Після відбудови приміщення тут у лютому 1921 відкрився міський комсомольський клуб імені Карла Лібкнехта. Сьогодні цього будинку немає (зруйновано під час Великої Вітчизняної війни). * Міняйло В. Чи знаєте Ви?..: Сьогодні – День радянського кіно // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 2–3; Федоренко С. Товариш секретар: Незабутнє // Прапор Жовтня. – 1988. – 7 листопада. – С. 3.

БОРГОВА ЯМА – один із давніх засобів покарання боржників, які не бажалися розплачуватися за своїми зобов'язаннями. Збереглася у внутрішньому подвір'ї Кам'янець-Подільської фортеці, неподалік від Папської башти. * Матущак Олег. Окремі елементи конкурсного процесу: історичний розвиток та застосування на Поділлі // Господарський (арбітражний) суд Хмельницької області: Історико-правові нариси, портрети. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 190, 196.

БОРИШКІВЦІ – село. Входить до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради. Перша згадка в документах – 1405. За даними на 1998: дворів – 231, мешканців – 538. У селі народилися літературознавець Григорій Олександрович Костюк (1902 – 2002), кобзар Володимир Максимович Перепелюк (1910 – 2000). 6 листопада 2005 урочисто відзначено 600-річчя села. * Боришковцы // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 110–114; Боришковцы // Подолянин. – 1993. – 14 квітня. – С. 3; Гарнага І. Звідки пішла назва. Бабшин. Барвінкове. Боришківці // Прапор Жовтня. – 1971. – 7 серпня. – С. 4; Сокальський Сергій. Боришківчани мають вибір // Подолянин. – 2005. – 11 листопада. – С. 5; Будзей Олег. Коли Бориш ще не був Борисом // Подолянин. – 2005. – 11 листопада. – С. 5.

БОРИШКОВЕЦЬКА ШКОЛА. 1884 в Боришківцях відкрито однокласне народне училище Міністерства народної освіти. 1 вересня 1976 відкрито нову школу (добудовану до старої). Діти із двозмінного навчання перейшли на однозмінне. Сьогодні в селі загальноосвітня школа I–II ступенів. Серед директорів: Катерина Матвіївна Решетюк, Дмитро Вікторович Тищенко, Оксана Григорівна Криськова. * Криськова О. Нова школа // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 вересня. – С. 4; Гуківський А. Серце, віддане дітям // Прапор Жовтня. – 1977. – 25 листопада. – С. 4.

БОРИШКОВЕЦЬКИЙ БУДИНОК КУЛЬТУРИ. Серед директорів: Руфіна Комарницька. * Гуківський А. Створено ансамбль // Прапор Жовтня. – 1976. – 4 січня. – С. 4; Антонов Г. Прощавай, Дід Мороз // Прапор Жовтня. – 1976. – 2 березня. – С. 4.

«БОРЦЯМ ЗА ВЛАДУ РАД» – обеліск. Новий план. Установлено 1922 у нинішньому сквері Васильєва. Первісний напис: «Синам пролетаріату, загинувшим в боротьбі за диктатуру його». * Терлецький А. Обеліск борцям революції // Прапор Жовтня. – 1972. – 7 листопада. – С. 4; Терлецький А. Борцям революції // Прапор Жовтня. – 1988. – 20 серпня. – С. 2–3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 303.

БОРЩІВСЬКИЙ РАЙОН. Розташувався на південному сході Тернопільської області. Межує з Кам'янець-Подільським районом (кордон проходить по річці Збруч). Лежить на південному схилі Подільської височини. Утворено 1940. 1962 до його складу увійшли території Скала-Подільського та Мельнице-Подільського районів. Село Кудринці Борщівського району та село Кудринці Кам'янець-Подільського району раніше (до 1772, коли Галичина відійшла до Австрії) становили одне село. Район багатий на карстові печери (в офіційному кадастрі налічується 94). Зокрема, на околиці села Нижнє Кривче є Кришталева печера, до якої організовуються екскурсії з Кам'янця-Подільського. У селі Юр'ямпіль народився Мирослав Мошак – керівник Подільського братства в Кам'янці-Подільському, власник «Художньо-виробничих майстерень». У місті Борщів є краєзнавчий музей (директор від 1988 – Михайло Петрович Сохацький, випускник (1985) історичного факультету Кам'янець-Подільського педагогічного інституту). * Бояновська О. Г. Борщівський район // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 2. – К., 1978. – С. 8–9; Ковтонюк М. О. Борщівський район // Географічна енциклопедія України. – Т. 1. – К., 1989. – С. 122–123; Пасічник М. І. Борщівський район // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 380–381; Свідер І. Чудова печера // Прапор Жовтня. – 1973. – 14 липня. – С. 4.

Босяцький шанець – назва Вірменського бастіону в описі міста 1700. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський: Абетка-НОВА, 2002. – С. 325.

*Ботанічна вулиця. Мікрорайон Східний (заводу «Електрон»). Первісна назва (від 1954) нинішньої (від 19 вересня 1993) вулиці Крип'якевича; від 17 лютого 1967 до 16 вересня 1993 – вулиця Постишева.

БОТАНІЧНИЙ САД. Розташувався між вулицями Шевченка (із заходу) та Лесі Українки (зі сходу). На півдні попри сад проходить вулиця Годованця (колишня Садова). Виділено в окрему установу 1 жовтня 1930. Передано на баланс ПДАТА 1 липня 1996. Серед директорів – Нестор Теодорович Гаморак, Ф. Панасюк, Іван Пилипович Чепіжко, Станіслав Михайлович Бехацький, Василь Гурович Ковтун, Антон Архипович Клеванський (1914 – 26 червня 1976), Володимир Станіславович Кримський. За станом на 1989 був одним із 13 державних ботанічних садів України. Площа 17,5 га. 2,8 тисячі видів і форм. Пам'ятка природи республіканського значення (від 1963), парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва (від 1972), ботанічний сад загальнодержавного значення (від 1983). * Ботанічний сад // Географічна енциклопедія України. – Т. 1. – К., 1989. – С. 123–124; Хомляк М. М. Ботанічний сад // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 391–392; Путеводитель по Каменец-Подольскому ботаническому саду. – Кам'янець-Подільський, 1983. – 18 с.; Юхименко А. Дійна флора (Уривки з білянаукового трактату): Фейлетон // Прапор Жовтня. – 1962. – 14 липня. – С. 4; Бехацький С. Творчий взаємозв'язок // Прапор Жовтня. – 1962. – 5 листопада. – С. 3; [Співчуття] // Прапор Жовтня. – 1965. – 9 січня. – С. 4; Чорний Л. У ботанічному саду // Прапор Жовтня. – 1965. – 14 травня. – С. 3; Шевчук Е. Кам'янець-Подільський індекс // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 березня. – С. 2; Клеванський Антон Архипович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1976. – 29 червня. – С. 4; Закревська Л. Зелена скарбниця: Кам'янець-Подільському ботанічному саду – 50 років // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 січня. – С. 4; Покотило М. Квіти для міста: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1980. – 12 квітня. – С. 4; Силка І. Інтродукція рослин на Поділлі: Кам'янець-Подільському ботанічному саду – 50 років // Прапор Жовтня. – 1980. – 10 жовтня. – С. 3; Збрученко М. Оновлення зеленої скарбниці: Суботнє інтерв'ю [із Володимиром Кримським] // Прапор Жовтня. – 1985. – 19 жовтня. – С. 4; Сьогодні і завтра ботанічного саду // Прапор Жовтня. – 1990. – 16 червня. – С. 3; Єрменчук В. «Как хороши, как свежи были розы», – згадає хтось, коли прийдуть морози... // Подолянин. – 1993. – 4 серпня. – С. 1; Мельник В. Кам'янецька інтродукція // Край Кам'янецький. – 1994. – 23 серпня. – С. 2; Яцемірська Н. Квітка Подільського краю: Природа // Подолянин. – 2004. – 23 квітня. – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 293–294; Алєщенко М. Подільська державна аграрно-технічна академія. – Кам'янець-Подільський – Тернопіль, 2004. – С. 102–103; Хомовий М. М. Ботанічний сад Подільської аграрно-технічної академії // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 394; Алєщенко Михайло, Нестеренко Валерій. Був у Кам'янці такий інститут.. // Хмельниччина: дивокрай. – 2004. – № 1–2. – С. 61–62, 64.

*Ботвина вулиця. Новий план. Назву надано 1925 як одній з 10 нових вулиць у кварталах, відведених у першу чергу під забудову. Первісна назва, запропонована 1 вересня окружним відділом місцевого господарства, – вулиця Тургенєва. 11 вересня секція комунального господарства міської ради змінила назву на Ботвина. Змінену назву затвердили: 17 листопада – президія міської ради, 1 грудня – міська рада. Вулиця розташовувалася в кварталі між сучасними вулицями Уральською, Гунською, Гагаріна та проспектом Грушевського (сьогодні в цьому кварталі стоїть корпус ПКБ АСУ). Нині вулиці немає. # Ботвин Нафталі (19 лютого 1905 – 6 серпня 1925) – активіст комуністичного руху в Західній Україні. Псевдоніми – Бронек, Цвінек, Пилип. Член Комуністичної спілки молоді Західної України (1921), Комуністичної партії Західної України (1923), один із керівників профспілки шевців і кравців. 28 липня 1925 за партійним дорученням убив поліцейського провокатора Цехновського у Львові. За вироком військово-польового суду Ботвина розстріляно у Львові. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19; Рубльов О. С. Ботвин Нафталі // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2005. – С. 395; Рубльов О. С. Ботвин Нафталі // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2006. – С. 357.

БОТОШАНИ – місто на північному сході Румунії, на Молдавській височині, поблизу кордону з Україною. Адміністративний центр жудеця (повіту) Ботошани. Як вважається, назву міста утворено від імені монгольського хана Батия (Бату), внука Чингізхана. Населення: 1986 – 109 тисяч мешканців; 1989 – 119560 мешканців; 1992 – 126 тисяч мешканців; 2004 – 114 тисяч мешканців. Машинобудування, хімічна, скляна, текстильна, швейна, меблева, харчова промисловість. Основні види продукції – текстильні вироби та продукти харчування. 2005 підписано двосторонню угоду про співпрацю між Кам'янець-Подільським індустріальним технікумом і економічним коледжем Октава Оніческу (Ботошани). Делегація коледжу двічі відвідала Кам'янець-Подільський – взимку 2004, в травні 2005. Восени 2005 у Ботошанах перебувала делегація індустріального технікуму на чолі з директором Анатолієм Чорним. * Ботошани // Географический энциклопедический словарь. Географические названия. – 2-е издание. – М., 1989. – С. 80; Большой энциклопедический словарь. – М.: Астрель, 2005. – С. 146; Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Страны мира: Оксфордский словарь на CD; Лаврова Алла. Життя, віддане «індустрії». – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 59–60.

БОХНЯ (BOCHNIA) – місто в Польщі в Тарнувському воєводстві – на півдорозі між містами Тарнув і Краків. Населення: 1977 – 23,2 тисячі мешканців. 2004 Кам'янець-Подільський індустріальний технікум відвідала делегація з Бохні, яка представляла ліцей імені короля Казимира Великого. У червні 2006 заплановано візит до Бохні делегації індустріального технікуму на чолі з директором Анатолієм Чорним. * Bochnia // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 86; Лаврова Алла. Життя, віддане «індустрії». – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 60.

БРАГА – село. Входить до Жванецької сільської ради. Розкинулося на лівому березі Дністра (між селами Жванець і Бабшин). На протилежному березі – місто Хотин Чернівецької області. У Бразі, згідно з договором між Росією та Польщею, 1769–1793 була поштова станція, утримувана російським урядом. Тут перебував російський козачий загін, який забезпечував пересилання кореспонденції між Петербургом і Константинополем, супроводжував послів тощо. За даними на 1998: дворів – 70, мешканців – 178. Влітку 1968 у клубі села відбулася зустріч з актором Михайлом Кононовим, який у Бразі знімався в ролі молодшого лейтенанта Малешкіна у фільмі «На війні, як на війні» (студія «Ленфільм», режисер Віктор Іванович Трегубович). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 258–262; Майтко В. Зустріч з кіноактором // Прапор Жовтня. – 1968. – 26 липня. – С. 4; Соблук В. Народження фільму // Прапор Жовтня. – 1968. – 14 серпня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва. Брага. Велика Слобідка. Вербка // Прапор Жовтня. – 1971. – 21 серпня. – С. 4; Брага // Подолянин. – 1993. – 14 липня. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 23 січня. – С. 4.

Браїлівка – невеличке село. Інша назва – Цівковецька Слобідка. Заснував 1629 поблизу села Цівківці Олександр Гумецький. За даними на 1895, такого поселення вже не було. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 119.

БРАМА – великі ворота, переважно при монументальних спорудах [Словник української мови. – Т. 1. – С. 226]. У Кам'янці-Подільському це, зокрема, Міська, Вітряна брами, знищена брама Станіслава Августа, майже зруйнована Підзамецька брама. Також – комплекс оборонних споруд (Нижня та Верхня Польські брами, Руська брама) * Шкурко С. Міські брами: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1979. – 16 листопада. – С. 4.

«БРАТИ КАРАМАЗОВИ» – київський гурт. Створено 1991. У Кам'янці-Подільському 26 лютого 1998 дав два концерти у молодіжному центрі «Юність» * Плахотнюк С. О. «Брати Карамазови» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 426; Гайдамашко В. «Брати Карамазови» не за Достоєвським // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 7 березня. – С. 12.

БРАТКИ – дворічна трав'яниста рослина роду фіалка. Утворилася від схрещення різних сортів фіалок. Вирощують як декоративну рослину з різнобарвними оксамитовими квітами. 1968 в Кам'янці-Подільському з'явилися на клумбах бордові братки. * Братки // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 173; Теслик А. Майстри краси // Прапор Жовтня. – 1968. – 14 травня. – С. 2.

БРАТСТВО – група, товариство людей, об'єднаних спільною діяльністю та метою, які дотримуються певних установлених ними правил. * Братства // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 87; Ісаєвич А. Д. Братства Поділля в XVI–XVIII ст. // Матеріали третьої Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Львів, 1970. – С. 88–90.

БРАТСЬКА МОГИЛА ВОЇНІВ УНР. Оринин. 1919 сюди привезли й поховали близько 20 воїнів Української Народної Республіки. На могилі було встановлено кам'яний хрест (знищено в роки колективізації). Під час Другої світової війни встановлено дерев'яний хрест (після війни теж знищено). 2006 встановлено дерев'яний хрест, пам'ятну плиту з написом «Слава їхніх імен житиме вічно в серцях хоробрих, мовчазних, вірних... Тут спочивають вояки Української Народної Республіки, що загинули за волю України – 1919», зроблено огорожу. 10 червня 2006 могилу освячено, проведено панахиду й мітинг-реквієм. Досі не виявлено імен воїнів, не встановлено їх точну кількість. * Шкоропата О. Пам'ять житиме вічно // Край Кам'янецький. – 2006. – 15 червня. – С. 1; Шпильова Віра. «Кому прикре наше діло – воно нам святе» // Сім днів. – 2006. – 15 червня. – С. 3; Новіцька Олена. Слава Україні!.. Героям слава!.. // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 15 червня. – С. 6; [Будзей Олег]. Третій хрест // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2; Кирилюк Іван. Вшанували героїв УНР: Незабутнє // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 23 червня. – С. 6.

БРАТСЬКА МОГИЛА РАДЯНСЬКИХ ВОЇНІВ. Старе місто. Сквер на вулиці Замковій (Старий бульвар). Поховані воїни, які загинули 1 квітня 1944: гвардії єфрейтори Руднєв, Бородін, Кузнєцов, молодший сержант Вознюк. * Навічно в пам'яті народній / Малюнок художниці В. Пиріжок // Прапор Жовтня. – 1985. – 16 квітня. – С. 4; Філімонов М. В ім'я добра і милосердя // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 18 травня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 129.

Братські могили комуністів – місце поховання борців за Радянську владу в нинішньому сквері Васильєва. 5 липня 1922 тут поховано начальника партійно-радянської школи Віталія Вутіша. У листопаді 1922 тут установлено перший радянський пам'ятник – «Борцям за владу Рад». * Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 53; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 31; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 303; Гоголь О. Синам пролетаріату // Прапор Жовтня. – 1967. – 11 листопада. – С. 4; Альперін Ю. Підпільник // Прапор Жовтня. – 1968. – 7 листопада. – С. 3, 4.

БРЕЙК – молодіжний спортивний танець з елементами акробатики та пантоміми. 14 вересня 2002 у Кам'янці-Подільському відбувся фестиваль брейк-дансу. Ініціаторами проведення й господарями фестивалю була кам'янецька команда «No main crew». * Брейк // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 174; Семенова Наталія. «Поламані танці»: Стиль життя // Подолянин. – 2006. – 11 жовтня. – С. 15.

«БРИГАНТИНА» – газета в газеті для молоді. Виходила на шпальтах газети «Прапор Жовтня». * Бригантина // Прапор Жовтня. – 1979. – 23 травня. – С. 3; Бригантина // Прапор Жовтня. – 1986. – 29 жовтня. – С. 3; Бригантина // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 грудня. – С. 3.

БРОВАРІ – село. Входить до Дерев'янської сільської ради. Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Броварів приєднано село Пожарниця. За даними на 1998: дворів – 119, мешканців – 237. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29.

«БРОД-ВЕЙ» – прибиральний комбайн. * Сокульська Ольга. «Брод-Вей» підмітатиме Кам'янець // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 30 липня. – С. 1; Бабляк Віталій, Міркотан Ольга. Нова система для старих проблем: Ексклюзив // Подолянин. – 2005. – 28 січня. – С. 3.

БУ-6 – будівельне управління № 6. * Королюк П. Ростуть будови // Прапор Жовтня. – 1964. – 29 серпня. – С. 3.

БУ-8. → Кам'янець-Подільське будівельне управління № 8 тресту «Укрелеватормлинбуд».

*БУГАЙЧЕНКА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. # Бугайченко Іван Федотович (2(15) серпня 1913 – 14 січня 1943) – Герой Радянського Союзу (8 травня 1965, посмертно). Восени 1934 почав дійсну, а від 1937 понадстрокову службу в Кам'янець-Подільському прикордонному загоні № 23 (прикордонна школа загону, де служив Бугайченко, розташовувалася за залізничним полотном у розвилці шосейних доріг між нинішніми селами Кам'янка та Жовтневе). Був секретарем комсомольської організації прикордонного загону. Від кінця 1938 – другий секретар Кам'янець-Подільського обкому комсомолу, від жовтня 1939 – перший секретар Тернопільського обкому комсомолу. Під час Великої Вітчизняної війни за завданням ЦК ЛКСМУ на підпільній роботі в Житомирській області. У грудні 1942 схоплено гестапівцями й після катувань живим закопано в землю. Одну з вулиць села Кам'янка названо іменем Бугайченка. У селі Кам'янка жила його дружина – Лідія Михайлівна Бойко. * Мельник В. Залишивсь комуністом // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 лютого. – С. 3; Мельник В. Уповноважений ЦК // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 жовтня. – С. 2; Попов Л. Право на безсмертя // Прапор Жовтня. – 1970. – 17 жовтня. – С. 3; Попов Л. Подвиг Бугайченка: Документальний нарис // Прапор Жовтня. – 1980. – 12, 14, 15, 18, 19, 21, 22 березня. – С. 4; Савицький Володимир. На крутизні стремлінь // Корчагiнець. – 1989. – 8 січня. – С. 3, 4; Швагер I. «Я – червоний!»: Люди безсмертного подвигу // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 січня. – С. 3; Ляхнович Й. Безсмертя подвигу // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 14 лютого. – С. 3; Слідзюк П. С. Бугайченко Іван Федотович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 511; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 19–24.

БУГАЙЧЕНКУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Встановлено на двоповерховому житловому будинку – Шевченка, 16. Іван Федотович Бугайченко жив у цьому будинку 1938–1939, коли працював другим секретарем Кам'янець-Подільського обкому ЛКСМУ. 1987, передавши дошку на зберігання в ЖЕК, будинок знесли. 1992 тут постав п'ятиповерховий будинок, але пам'ятну дошку не відновили.

БУГАЙЧИК (Ixobrychus minutus) – птах ряду лелекоподібних. Густав Бельке наводить його у фауністичному списку для території Кам'янця-Подільського (1858, 1859). Під час сучасних досліджень на території міста не зареєстровано. * Матвєєв М. Д. Орнітофауна м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 162.

БУДИНОК КОЛГОСПНИКА. Відкрито наприкінці 1966 на вулиці Загородній (тепер проспект Грушевського) біля колгоспного ринку. Двоповерховий. На першому поверсі відкрито промтоварну крамницю. * На вулиці Загородній...: [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 січня. – С. 4; На вулиці Загородній...: [Фотофакт] // Прапор Жовтня. – 1967. – 10 січня. – С. 2.

БУДІВЕЛЬНИЙ ТЕХНІКУМ. Новий план. Сучасна адреса – Соборна, 1. Створено в Одесі 30 квітня 1944, підпорядковувався Особливій будівельно-монтажній частині. 24 червня 1944 переведено до Києва в розпорядження АК ЖГС УРСР. Згодом підпорядковано Міністерству міського та сільського будівництва УРСР, потім – Київському економічному адміністративному районові. 17 вересня 1957 переведено до Кам'янця-Подільського, 29 листопада 1957 підпорядковано Раднаргоспу Вінницького економічного адміністративного району. 1963 підпорядковано Міністерству будівництва УРСР. 2 грудня 1957 в міському Будинку культури відбувся вечір зустрічі студентської молоді міста з учнями будівельного технікуму, які днями переїхали до Кам'янця-Подільського з Києва. 1957 під гуртожиток передано новий житловий будинок на вулиці Пановецькій. Директори: Петро Лукич Кострицин, від квітня 1980 – Анатолій Дмитрович Ониськов, від 9 жовтня 2003 – Надія Антонівна Сільченко. * Данилович Ц. Вечір зустрічі студентів // Прапор Жовтня. – 1957. – 8 грудня. – С. 2; Новий жилий будинок: По нашому місту // Прапор Жовтня. – 1957. – 22 грудня. – С. 4; Житницький Л., учень будівельного технікуму. Буяє юнь // Прапор Жовтня. – 1957. – 25 грудня. – С. 3; Мельник В. Заходьте на новосілля // Прапор Жовтня. – 1967. – 22 липня. – С. 3; Кострицин П. Готуємо будівників комунізму // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 січня. – С. 3; Урода Б. Будівельному технікуму – 30 // Прапор Жовтня. – 1974. – 25 червня. – С. 1; Учитель будівничих // Прапор Жовтня. – 1979. – 29 вересня. – С. 3; Романенко І. Із Москви з любов'ю... // Подолянин. – 1993. – 27 травня. – С. 1; Серце віддавав людям: Ювілеї // Край Кам'янецький. – 1996. – 28 вересня. – С. 1; Ковальчук Н. Будівельному технікуму – 40 років // Подолянин. – 1997. – 28 листопада. – С. 6; Дорогу – молодим: Кадри // Подолянин. – 2002. – 28 червня. – С. 1; Назаренко Л. У будівельному – новий директор: Призначення // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 24 жовтня. – С. 3.

«БУДІВЕЛЬНИК» – видавництво виробничо-технічної літератури з питань будівництва, архітектури й житлово-комунального господарства. Засновано 1947 у Києві (до 1964 – видавництво Академії будівництва й архітектури УРСР). Серед видань: історико-архітектурний нарис Євгенії Пламеницької, Іона Винокура, Григорія Хотюна, Ізяслава Медведовського «Кам'янець-Подільський» (1968), чотиритомний ілюстрований довідник-каталог «Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР» (1983–1985; в останньому томі сторінки 134–193 присвячено пам'яткам Кам'янця-Подільського, сторінки 208–215 пам'яткам сіл Бакота, Жванець, Китайгород, Панівці, Рихта, Чорнокозинці Кам'янець-Подільського району). У вересні 1995 внаслідок злиття «Будівництва» з видавництвом «Техніка» утворилося єдине державне спеціалізоване видавництво «Техніка». * Білокриницька Н. О. «Будівельник» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 528.

*БУДІВЕЛЬНИКІВ ВУЛИЦЯ. Селище цукрового заводу. Виборча дільниця № 37. Назву надав міськвиеонком 30 листопада 1961. З'єднує вулиці Маршала Харченка та Володимира Максимчука, перетинає вулицю Затонського. Протяжність – два квартали. Прикінцеві показники: зліва – № 19, справа – № 38. На вулиці розташувалася ЗОШ № 12 (дванадцята школа).

*БУДІВЕЛЬНИКІВ ВУЛИЦЯ, 3. Район електромереж (РЕМ) Кам'янець-Подільського району.

*БУДІВЕЛЬНИКІВ ВУЛИЦЯ, 19. Загальноосвітня школа № 12 імені Любомира Дмитерка.

*БУДІВЕЛЬНИКІВ ПРОВУЛОК. Селище цукрового заводу. Виборча дільниця № 37. Відходить від вулиці Маршала Харченка на південний захід паралельно до провулка Крайнього. Найпівденніший топографічний об'єкт міста.

БУДІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ – виробниче об'єднання (ВО). Сьогодні – ВАТ «Гіпсовик». Генеральні директори: Іван Григорович Василенко (помер 4 травня 1993), від літа 1993 – Віталій Семенович Ткачук. * Його пам'ятатиме місто // Подолянин. – 1993. – 8 травня. – С. 3; Естафета, здається, перейшла до надійних рук // Подолянин. – 1993. – 10 липня. – С. 1.

БУДІВЕЛЬНІ ПІДПРИЄМСТВА ТА ОРГАНІЗАЦІЇ. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНЕ УПРАВЛІННЯ № 2. * Яковінич Н. Робітники споруджують власні житлові будинки // Прапор Жовтня. – 1957. – 18 грудня. – С. 3.

«БУДІВНИЧИЙ» – багатотиражна газета. Орган парткому, об'єднаного комітету профспілки, комітету комсомолу та адміністрації Кам'янець-Подільського будівельно-монтажного тресту. Перше число побачило світ 30 травня 1972. * Грінченко С. В добру путь, «Будівничий»! // Прапор Жовтня. – 1972. – 2 червня. – С. 3.

«БУДІНДУСТРІЯ» – відкрите акціонерне товариство (ВАТ). Створено 12 червня 1967 наказом міністра будівництва УРСР як Кам'янець-Подільський завод залізобетонних виробів і конструкцій тресту «Хмельницькбуд». 16 травня 1996 реорганізовано у ВАТ «Будіндустрія». Голови правління: Олег Федорович Фаренюк; від лютого 2006 – Віктор Станіславович Кімаківський (народився 10 листопада 1968). Голова спостережної ради Оксана Олександрівна Дарчук. * Мар'янчук Н. Ювілей заводу: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 28 серпня. – С. 4; Михальська Галина. ВАТ «Будіндустрія» – з думкою про клієнтів // Сім днів. – 2006. – 29 червня. – С. 1, 8; Той, хто любить працювати, досягає успіху: Промисловість / Підготувала Альона Довгань // Фортеця. – 2006. – 21 вересня. – С. 4.

«БУДКОМПЛЕКТ» – приватне підприємство. Керівник Володимир Васильович Пшедромирський; Олександр Петрович Конюшенко. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6; Вікнами до сонця // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 4.

«БУДМОНТАЖСЕРВІС» (ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «БУДМОНТАЖСЕРВІС») – приватне підприємство. Керівник Олександр Степанович Заєць. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6; З європейською якістю // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 4.

*БУДЬОННОГО ПРОВУЛОК (на деяких планах – вулиця). Новий план. Виборча дільниця № 22. Розмістилася у кварталі між вулицями Огієнка, Гагаріна, Пушкінською, Червоноармійською. Назву надано 1925 як новій вулиці в кварталах, відведених у першу чергу під забудову (подання окружного відділу місцевого господарства від 1 вересня послідовно затвердили: 11 вересня – секція комунального господарства міської ради, 17 листопада – президія міської ради, 1 грудня – міська рада). # Будьонний Семен Михайлович (13(25) квітня 1883 – 26 жовтня 1973) – Маршал Радянського Союзу (1935), повний Георгіївський кавалер, Герой Радянського Союзу (1958, 1963, 1968). Кавалер восьми орденів Леніна, шести орденів Червоного Прапора. Депутат Верховної Ради СРСР 1–8 скликань (1937–1973). У червні 1936 відвідав Кам'янець-Подільський. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19; Гарнага І. С. М. Будьонний на Поділлі: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1984. – 4 вересня. – С. 4.

БУКОВИНА – прадавня слов'янська земля, один із районів західного пограниччя історичного й сучасного компактного проживання українського етносу. Нині північна частина Буковини (Північна Буковина) – це Чернівецька область України. Південна Буковина – в складі Румунії. Оскільки сучасний Кам'янець-Подільський район на півночі межує по Дністру із сучасною Чернівецькою областю (Хотинський, Кельменецький і Сокирянський райони), то існують давні зв'язки між Кам'янеччиною та Буковиною. * Симоненко Р. Г. Буковина // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 395–396; Веселова О. М., Холодницький В. Ф. Буковина Північна // Там само. – С. 397.

БУЛАЄНКА ОБЛАСНА ЛІТЕРАТУРНА ПРЕМІЯ. Серед лауреатів: 1966 – Віталій Нечитайло. # Булаєнко Володимир Дмитрович (1918–1944) – поет. Народився в селі Сорокодуби нинішнього Красилівського району. Загинув на фронті. 1961 посмертно прийнято до Спілки письменників України. * Борт О. Поет світанкової зорі: До 50-річчя з дня народження Володимира Булаєнка // Прапор Жовтня. – 1968. – 8 червня. – С. 3.

*Бульварна вулиця. Новий план. Давня назва (до 1913) нинішньої вулиці Шевченка. 1913–1918 – Романовський проспект. # Вулиця проходила поруч із закладеним 1864 Новим бульваром (нині – парк культури та відпочинку).

*БУЛЬВАРНИЙ ПРОВУЛОК. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 16. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. З'єднує вулиці Пушкінську та Великанова. Проліг між вулицею Шевченка та провулком Калініна. Протяжність – один квартал. # Давня назва нинішньої вулиці Шевченка – Бульварна – свого часу, очевидно, подарувала ім'я найближчому паралельному до неї провулку. Вулицю перейменували, але її втрачене ім'я залишилося, мов слід, в імені провулка.

«БУРАТІНО» – дитячий садок (нині – дошкільний навчальний заклад) № 19. Тімірязєва, 130. Належить колективному швейному підприємству. * Не дамо закрити дитсадок!: Нам пишуть // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 2.

«БУРЕВІСНИК» – всесоюзне добровільне студентське спортивне товариство. Створено 1957. * «Буревісник» // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 1. – К., 1966. – С. 253.

Буряківка – село. 1954 увійшло до складу села Кадиївці.

*БУСИГІНА ВУЛИЦЯ (на деяких планах – провулок). Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Має форму дзеркального відображення букви Г. Починається на вулиці Суворова, йде на південий схід, проте невдовзі робить різкий поворот направо – на південний захід, йде вже паралельно до вулиці Суворова, перетинає Зіньковецьку вулицю та невдовзі завершується як тупик. Прикінцеві показники: зліва – № 3, справа – № 18. Первісно – Четвертий Георгіївський провулок. # Бусигін Олександр Харитонович (28 травня (10 червня) 1907 – 19 лютого 1985) – коваль, один із зачинателів стаханівського руху в автомобільній промисловості СРСР. На Горьківському автозаводі встановив (1935) світовий рекорд із кування колінчастих валів. Герой Соціалістичної Праці (1975).

Бутербродна. Першу в місті бутербродну (павільйон «Південь» на 60 місць від їдальні № 8) відкрито на початку січня 1971 на вулиці Франка. * Смачного вам...: Вчора нам повідомили // Прапор Жовтня. – 1971. – 9 січня. – С. 1; Створюймо хороший настрій: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1971. – 3 серпня. – С. 3; Шех А. «Створюймо хороший настрій»: «Прапору Жовтня» відповідають // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 вересня. – С. 3.

*Буфер між Польськими фільварками та Новим планом – квартали Польських фільварків, які зістиковують їх із Новим планом. Обмежені вулицями: на заході – Суворова, на сході – Шевченка, на півночі – Північною, на півдні – Пушкінською. Із заходу на схід проходять вулиці Великанова та Тімірязєва, провулок Щорса. З півночі на південь проходять вулиці Шмідта, Укмергеська, Каліська, Ісайї Кам'янчанина, провулки Калініна, Бульварний, а також південний апендикс – Пушкінський узвіз.

*Буфер між Руськими фільварками та Новим планом – квартали Руських фільварків, які зістиковують їх із Новим планом. Утворюють у плані прямокутник, обмежений південними частинами вулиці Шевченка (колись Друга Бульварна) та проспекту Грушевського (колись Третя Загородня), західною частиною вулиці Годованця (колись Садова) та повністю вулицею Південною. Через буфер проходять вулиці Івана Франка (колись Велика Покровська) та Лесі Українки (колись Друга Петербурзька). У буфері лежать вулиця Слєпньова (колись Жандармська), провулки Слєпньова, Прорізний, Проектний, Загородній.

БУЧАЦЬКИЙ МИРНИЙ ДОГОВІР 1672 – договір, підписаний 18(28) жовтня 1672 між Османською імперією і Річчю Посполитою у місті Бучач після зайняття турецькими військами Поділля. Територія Західного Поділля переходила до Туреччини в складі Кам'янецького ейялету. * Знаменська М. Бучацький мирний договір 1672 // Малий словник історії України. – К., 1997. – С. 73; Бучацький мирний договір 1672 // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 95; Чухліб Т. В. Бучацький мирний договір 1672 // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 420.

«БУЯННЯ» – літературний журнал. Вийшов один номер у Кам'янці-Подільському (1921, насправді побачив світ у березні 1922). Редактор Варфоломій Кириленко. Вміщено твори Івана Кулика, Івана Дніпровського, Михайла Драй-Хмари, фольклористичні публікації Миколи Грінченка. * Крижанівський С. А. «Буяння» // Українська літературна енциклопедія. – Т. 1. – К., 1988. – С. 257; «Буяння» // Літературознавчий словник-довідник. – К., 1997. – С. 102; Крижанівський С. А. «Буяння» // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 683–684; Мацько Віталій. З вершини літ // Буяння. – Хмельницький, 1992. – С. 5–9.

«БУЯННЯ» – літературно-художній альманах Кам'янець-Подільського літературно-мистецького осередку. 1992 побачив світ єдиний випуск. В знак продовження традиції журналу «Буяння» (1921) на обкладинці альманаху зазначено число 1(2). У альманасі вміщено вірші Людмили Машталер, Олесі Григорчук, Василя Левицького, Світлани Лук'янової, Івана Кизими, Ірини Луньової, Ельвіри Амінової, пісні Клавдії Грубляк, переклади Ірини Моселіані, Аркадія Браеску, прозу Віталія Мацька, Ігоря Данилова, спогади Інни Педи-Кравченко, фольклорні записи Тамари Сис, мистецтвознавчу розвідку Наталії Суслової, вірші зі спадщини Михайла Головіна. Вступна стаття Віталія Мацька. * Мацько Віталій. З вершини літ // Буяння. – Хмельницький, 1992. – С. 5–9.

«В СІМ'Ї ВОЛЬНІЙ, НОВІЙ» – Міжнародне Шевченківське літературно-мистецьке свято. 19 травня 2000 це свято приймав Кам'янець-Подільський. Серед гостей були віце-прем'єр України Микола Жулинський, голова Національної спілки письменників України Юрій Мушкетик, народний артист України Анатолій Паламаренко. * Дєвіна Т. Не забули – пом'янули // Подолянин. – 2000. – 26 травня. – С. 1.

«ВАВИЛОН» – кафе-бар. Огієнка, 82.

*ВАЛИ – вулиця. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – Східний бульвар. Давню назву – Гончарська – виявив польський історик Леон Бялковський у кам'янецьких земських актових книгах. Проходить східними схилами Старого міста й виходить на вулицю Шпитальну. На вулиці є башти Гончарська, Кравецька та Різницька. Відновлено давню народну назву. # На думку частини дослідників, між баштами були кам'яно-земляні оборонні вали, які захищали місто від ворога. Вали не збереглися. [Див., наприклад: Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 105.] Наявність валів між баштами заперечує Микола Петров і вказує, що вали, згідно з описом міста 1700, обмежували Довгу вулицю зі сходу («Вулиця Довга валом»). * Терлецький А. Бульвар Східний: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1981. – 22 серпня. – С. 4; Будзей О. Вали: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 19 грудня. – С. 5.

ВАЛЬС – танець. * Демчик С. Вальс завжди молодий // Прапор Жовтня. – 1968. – 22 травня. – С. 4.

ВАПНЯКИ – осадочні гірські породи, які складаються головним чином із кальциту. Унікальним природним утворенням є пасмо рифових вапняків неогенового віку завдовжки понад 200 км – Товтри, або Медобори. Тут розробляють родовища вапняків, які використовують у цементній (Нігинське родовище) та цукровій (Нігинсько-Вербківське родовище) промисловості. Великий інтерес представляють вапняки пиляльні (залягають біля Привороття). * Отрешко О. І. Вапняки // Географічна енциклопедія України. – Т. 1. – К., 1989. – С. 145; Терлецький А. Корисні копалини нашого краю // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 липня. – С. 4.

ВАПНЯКИ ПИЛЯЛЬНІ – органогенно-уламкові вапняки, що легко розпилюються і шліфуються, придатні для використання як будівельний матеріал. У Кам'янець-Подільському районі залягають біля села Привороття. Тут цей вапняк розробляли штольнями, розпилюючи на блоки, використовували як облицювальний матеріал, для скульптурних виробів. * Отрешко О. І. Вапняки пиляльні // Географічна енциклопедія України. – Т. 1. – К., 1989. – С. 145; Терлецький А. Корисні копалини нашого краю // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 липня. – С. 4.

«ВАРЕНИЧНА», кафе. Новий план. Вулиця Соборна. Місткість – 80 місць. Будівництво розпочато 1975, кафе стало до ладу в червні 1976. * Кушнір Т. Ох, і вареники...: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 листопада. – С. 2; Зробили багато. А треба ще більше: На сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1975. – 3 січня. – С. 2; Луданний О. Зручно всім: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 липня. – С. 3; Луданний О. Як у мами: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1976. – 22 вересня. – С. 3; Не по зубах облдержадміністрації виявилися вареники «Вареничної» // Подолянин. – 1993. – 29 вересня. – С. 1.

*ВАСИЛЬЄВА ВУЛИЦЯ. Мікрорайон Жовтневий. Виборчі дільниці № 9, № 10. Назву вулиці надано 17 травня 1979 у зв'язку з проектуванням другої черги мікрорайону. З'єднує вулицю Жукова та Нігинське шосе. Проходить паралельно до вулиці Дружби народів. # Васильєв Сергій Терентійович (1897–1944) – генерал-майор інтендантської служби. Уродженець села Павлиш Кіровоградської області. Загинув 24 квітня 1944. Поховано в Кам'янці-Подільському в сквері, який названо його іменем. * Цілий Василь. На братській могилі: Генералу Васильєву, який загинув при визволенні Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1969. – 12 березня. – С. 3.

*ВАСИЛЬЄВА, 3. 60-квартирний житловий будинок. Збудувало БМУ «Промжитлобуд» на замовлення заводу легких металоконструкцій. Здано в експлуатацію у квітні 1985. * Савчук П. Незабаром новосілля // Прапор Жовтня. – 1985. – 20 квітня. – С. 1.

*ВАСИЛЬЄВА СКВЕР. Новий план. Повз сквер проходять: із півдня – вулиця Князів Коріатовичів, зі сходу – вулиця Шевченка. У сквері встановлено обеліск «Борцям за владу Рад» (1922), пам'ятний знак «Політичним в'язням німецько-фашистських таборів» (відкрито 22 червня 2001). Тут 22 червня 2001 перепоховано зі Старої фортеці останки гвардії рядових Василя Ноженка та Михайла Криловського, які загинули 29 березня 1944, обстрілюючи німців через бійниці башти Рожанка. # → Васильєва, вулиця. * Навіки в тихий сквер // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 29; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 303–304.

«ВАТРА» – вокально-інструментальний ансамбль. * Мар'янчук Н. У гостях – мистецька Україна // Прапор Жовтня. – 1987. – 6 червня. – С. 4.

*ВАТУТІНА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. Назву надав міськвиконком 5 червня 1947. З'єднує Нігинське та Хмельницьке шосе, лежить між вулицями Лисенка та Черняховського. З останньою з'єднується провулками Черняховського та Котляревського. Вулицю Ватутіна перетинають вулиці Павлова, Короленка, Панфілова. На вулиці Ватуніна фінішує вулиця Якіра. Протяжність – 7 кварталів. Прикінцеві показники: зліва – № 49, справа – № 28. # Ватутін Микола Федорович (3(16) грудня 1901 – 15 квітня 1944) – радянський воєначальник, генерал армії (1943), Герой Радянського Союзу (1965, посмертно). Від жовтня 1943 – командувач Першого Українського фронту, війська якого брали участь у битві за Дніпро, визволенні Києва від гітлерівських окупантів, у Корсунь-Шевченківській операції. 29 лютого 1944 під час об'їзду військ на Рівненщині потрапив у засідку УПА, в перестрілці його поранили. Впродовж півтора місяця перебував у шпиталі в Києві, де й помер. * Гриневич В. А. Ватутін Микола Федорович // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 450.

«ВАША ГАЗЕТА» – молодіжна газета. Перше число побачило світ 30 січня 1991. Засновники: Кам'янець-Подільський міськком ЛКСМУ (МДС) і Кам'янець-Подільська міськрайонна рада воїнів-інтернаціоналістів. Редактор – Анатолій Анатолійович Заводовський. Після виходу кількох чисел газета припинила існування. * Ще одна газета // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 1 січня. – С. 2; Звернення до читачів // Ваша газета. – 1991. – 30 січня. – С. 1; Будзей О. Газети різні потрібні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 лютого. – С. 2.

ВЕДУТА – міський пейзаж. Художникам, які портретували Кам'янець-Подільський, присвячено буклет Наталії Урсу «Кам'янецька ведута» (2000).

ВЕЖА-ДЗВІНИЦЯ ЦЕРКВИ СВЯТОГО НІҐОЛА (ВІРМЕНСЬКА ДЗВІНИЦЯ). Нині тут діє церква святого Стефана (УПЦ Київського патріархату). Перше богослужіння відбулося 9 січня 2000 – в день першомученика Стефана. * Башня армянского костёла, конец XV – начало XVI вв. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 137; Храмовий празник // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 5 січня. – С. 1.

«ВЕЗА» – товариство. Директор Оксана Леонідівна Лотоцька. У підпорядкуванні кафе «Алігатор», «Вікно в Париж», крамниця «Гурман». * Бізнес-леді «України» // Сім днів. – 2006. – 22 червня. – С. 1, 8.

«ВЕКО-ЧІТТА» – піцерія. Драгоманова, 12е (навпроти прокуратури). Відкрито 7 вересня 2006. * Презентації // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 1.

«ВЕКТОР», ТзОВ – будівельна фірма. Один із співзасновників і директор – Олександр Степанович Заєць. Зареєстровано 3 березня 1994 ухвалою Кам'янець-Подільського міськвиконкому. * Бабляк Віталій, Семенова Наталія. Вектор «Вектора» // Подолянин-ревю. Кам'янець і кам'янчани. – 1999. – № 1 (вересень). – С. 9; Перше десятиріччя «Вектора»: Ювіляри // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 8; Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

«ВЕЛЕС», крамниця. Лесі Українки, 26а. * Магазин «Велес» // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 5 січня. – С. 4.

*Велика Біланівська вулиця. Колись – центральна вулиця Біланівки, що простягнулася із заходу на схід через усе поселення. Нині (від 19 серпня 1977) – початковий відрізок вулиці Тімірязєва.

*Велика Єзуїтська вулиця. Старе місто. Уперше згадано в описі міста 1700. Нині вулиця Татарська. * Петров М. Історична топографія Кам'янця-Подільського XVІІІ ст. в історіографії ХІХ – початку ХХ ст. // Кам'янеччина в контексті історії Поділля. – С. 76.

Велика Мукша – село. Тепер (відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946) Велика Слобідка.

*Велика Покровська вулиця. Варіант назви Покровської вулиці на Руських фільварках (була ще Мала Покровська). Нині вулиця Франка.

ВЕЛИКА СЛОБІДКА – село. Входить до Устянської сільської ради. Раніше Велика Мукша. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Великої Слобідки приєднано село Слобідка. Лежить при впадінні річки Мукша в Дністер. Перша згадка – 1460 (у списку поселень, з яких польський король дозволив брати десятину на користь кам'янецького біскупа). 1963 в селі відкрито дільничну лікарню. За даними на 1998: дворів – 339, мешканців – 899. У селі народилися: член-кореспондент АН УРСР, ректор Київського медичного інституту Семен Семенович Лаврик (2 листопада 1915 – 7 липня 1990); гуморист і драматург Володимир Мар'янін (6 січня 1940), доктор юридичних наук Володимир Іванович Андрейцев (1 червня 1947). У селі народився і жив до смерті кавалер трьох орденів Слави Іван Федорович Андрейцев (1912 – 1985). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 181–184; Костюк П. Вартові здоров'я // Прапор Жовтня. – 1964. – 18 серпня. – С. 4; Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Лупашко К. Оновлене село // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 лютого. – С. 2; Гарнага І. Звідки пішла назва. Брага. Велика Слобідка. Вербка // Прапор Жовтня. – 1971. – 21 серпня. – С. 4; Костюк П. Вчений із Великої Слобідки: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 жовтня. – С. 4; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 23 січня. – С. 4; Гриценко І. С. Андрейцев Володимир Іванович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 483; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 113–120.

*Велика транспортна дорога в Бессарабію. Новий план. Нині (від 1 червня 1992) вулиця Князів Коріатовичів.

*ВЕЛИКАНОВА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборчі дільниці № 2, № 16. Первісна назва – Базарна. За радянських часів –Ткаченка, потім (до 15 липня 1993) – Калініна. За німців (лютий 1942 – березень 1944) – Базарна. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Григорія Сковороди. З'єднує вулиці Суворова та Шевченка. Перетинає вулиці Шмідта, Укмергеську, Каліську. З'єднується з паралельною до неї Пушкінською вулицею провулками Калініна та Бульварним. Протяжність – 6 кварталів. Прикінцеві показники: зліва – № 27, справа – № 42. # Великанов Клавдій Сафонович (6 січня 1906 – 24 березня 1987) – хірург, заслужений лікар УРСР (19 липня 1957). Працював (від 1946) у Кам'янці-Подільському: провідним хірургом госпіталю, завідувачем хірургічного, а потім ортопедо-травматологічного відділення міської лікарні. * Указ Президії Верховної Ради УРСР // Прапор Жовтня. – 1957. – 26 липня. – С. 1; Вулицю названо іменем Веліканова // Край Кам'янецький. – 1993. – 3 серпня. – С. 1; Мазурик Є. Хірург Веліканов – людина великої долі // Мазурик Є. Нариси про минуле і сьогодення медицини Кам'янця-Подільського та Хмельниччини. – Кам'янець-Подільський, 1999. – С. 230–233.

*Великий майдан (російською – Большая площадь). Старе місто. Одна з давніх народних назв сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Польський ринок.

Великий Рункошів – село. 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, разом із селами Малий Рункошів, Яр-Рункошівський об'єднано в село Рункошів.

*Великий торговий майдан (російською – Большая торговая площадь). Новий план. Охоплював два квартали, обмежені нинішніми вулицями Шевченка (із заходу), Огієнка (зі сходу), Князів Коріатовичів (з півдня), Соборною (з півночі). На сході майдану (нинішній майдан Відродження) розташовувався базар, перенесений сюди зі Старого міста. В центрі майдану стояв собор Олександра Невського (закладено 2(14) травня 1891, освячено 24 листопада (6 грудня) 1897). Собор знищено 1936 (з 1998 триває його відбудова). У радянський час тут містилися літній павільйон «Чайка», квіткова крамниця, встановлювалася новорічна ялинка. Фактично це був сквер за готелем «Україна» (сквер Котовського або сквер Смирнова). У сквері поховано Михайла Семеновича Смирнова – полковника, командира 29-ої гвардійської мотострілкової бригади, який загинув 30 березня 1944 при обороні визволеного Кам'янця-Подільського. * Завальнюк О., Комарницький О. Кам'янець-Подільський: Історико-популярний нарис. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 62.

Великі Вірмени – село. Тепер (відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946) Великозалісся.

ВЕЛИКОЗАЛІСНЯНСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА (ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА). Входять села Великозалісся, Малозалісся, Киселівка. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 913 (чоловіків – 393, жінок – 520). Голова Віра Михайлівна Чистяк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2; Стефанюк М. Підказали, порадили...: День районної ради у Великому Заліссі // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 1.

ВЕЛИКОЗАЛІССЯ – село. Центр Великозаліської сільської ради (підпорядковані села – Киселівка, Малозалісся). Раніше Великі Вірмени. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. За даними на 1998: дворів – 251, мешканців – 560. У селі народився доктор технічних наук Віктор Вікторович Бойко (12 квітня 1949). * Гарнага І. Звідки пішла назва. Великозалісся. Вихватнівці. Вітківці // Прапор Жовтня. – 1971. – 4 вересня. – С. 4; Великозалісся // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 358; Корецька Л. В. Бойко Віктор Вікторович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 187.

ВЕЛИКОСЛОБІДСЬКИЙ БУДИНОК КУЛЬТУРИ. У жовтні 1973 тут перед трудівниками району виступали диктор Юрій Левітан, композитор Едуард Ханок, баяністи Анатолій Шалаєв, Микола Крилов і солістка Зінаїда Кирилова, ансамбль «Самоцветы». * Собчук В. Шоста у Союзі // Прапор Жовтня. – 1973. – 25 серпня. – С. 4; Собчук В. Левітана слухає Велика Слобідка // Прапор Жовтня. – 1973. – 24 жовтня. – С. 1.

ВЕРБКА – село. Входить до Гуменецької сільської ради. Село розташувалося поблизу річки Мукша, яка тут тече в глибокому яру між горами, вкритими лісом. Перша згадка в документах – 1453. За даними на 1998: дворів – 514, мешканців – 1499. У селі народився В'ячеслав Володимирович Дубицький – народний депутат України (2002–2006). # Як зазначає Іван Гарнага, в далекому минулому на одній з частин цього села росли верби. Згодом назву цього дерева перенесли на урочище, що примикало до вербових зарослів. А коли тут з'явилися перші поселенці, назва урочища стала іменем нового села. * Гарнага І. Звідки пішла назва. Брага. Велика Слобідка. Вербка // Прапор Жовтня. – 1971. – 21 серпня. – С. 4; Вербецький синдром. Туберкуліновий: НП // Подолянин. – 2006. – 7 квітня. – С. 2; Вербка: чутки і дійсність: Лише факти // Подолянин. – 2006. – 14 квітня. – С. 2; Тетяна Шуханова, Сергій Сокальський. Діти і лікарі – заручники «кумів та друзів»?..: Проблема! // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

Верстатобудівний завод. Від травня 1964 – завод твердосплавного інструменту ім. Петровського. * Костенко П. Комсомольці станкобудівельного заводу звітують про свою роботу // Прапор Жовтня. – 1946. – 4 жовтня. – С. 1; Полікарпов К. Колектив гідно зустріне велике свято // Прапор Жовтня. – 1946. – 9 жовтня. – С. 1; Минуле і сучасне заводу: Розповідь старого кадровика / Записав Єф. Альперін // Прапор Жовтня. – 1947. – 3 жовтня. – С. 2.

ВЕРТЕП – старовинний пересувний ляльковий театр, де ставили релігійні та світські п'єси. * Якубовський В. І. Об'єднаний студентський вертеп Кам'янець-Подільського педінституту // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 383–385.

Верхні Панівці – село. 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, об'єднано із селом Нижні Панівці в село Панівці. У Верхніх Панівцях народилися: Станіслав Миколайович Герук (27 серпня 1951) – кандидат технічних наук (1989); Сергій Іванович Крамар (25 серпня 1966) – заступник голови господарського суду Хмельницької області (від 14 липня 2004).

ВЕРХНЯ ПОЛЬСЬКА БРАМА – комплекс оборонних споруд на заході Старого міста. Складається з башти Стефана Баторія, оборонних мурів і Турецького бастіону. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 115–118.

ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНСЬКОЇ РСР. Серед депутатів, обраних кам'ячанами: 15 червня 1975 – Іван Степанович Муляр. * Трудящі Кам'янця-Подільського... // Прапор Жовтня. – 1976. – 1 січня. – С. 2.

«ВЕСЕЛКА» – вокально-хореографічний театралізований ансамбль із Полтави. У січні 1971 виступав у Кам'янці-Подільському в Будинку культури на вулиці Гагаріна. * Дарує «Веселка»: По нашому місту // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 січня. – С. 1.

«ВЕСІЛЛЯ ЗА 48 ГОДИН» – популярне розважальне шоу на Новому каналі. Одна з передач (ведучий Андрій Доманський, пара з Дніпродзержинська Елла Новікова та Андрій Таран) знімалася в травні 2006 у Кам'янці-Подільському під час Дня міста (ефір – 10 червня 2006). * Наречена стрибнула з мосту: Ексклюзив // Подолянин. – 2006. – 26 травня. – С. 2; Наші «Гетьманські» молодята – на «Новому каналі»! // Фортеця. – 2006. – 8 червня. – С. 10.

«Весна» – крамниця № 21 харчоторгу. Тепер «Вогник».

ВЕТЕРАНІВ РАЙОННА РАДА. Голови: Петро Михайлович Саєнко; від серпня 2001 – Євген Павлович Дмитришин (16 квітня 1937 – 23 жовтня 2002); Микола Степанович Федьков (народився 8 березня 1935); від серпня 2006 – Антон Іванович Малик. * До уваги ветеранів! // Край Кам'янецький. – 1993. – 16 жовтня. – С. 1; У раді ветеранів новий голова // Край Кам'янецький. – 1993. – 1 грудня. – С. 2; Малик – новий голова // Подолянин. – 2006. – 18 серпня. – С. 2; Пленум районної організації ветеранів // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 1.

ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА. * Семенова Наталія. Дещо з практики місцевих айболитів: Людина та її справа // Подолянин. – 2002. – 12 квітня. – С. 3; Семенова Наталія. Вони лікують людство: 11 серпня – День працівників ветеринарної медицини // Подолянин. – 2002. – 9 серпня. – С. 4; Яцемірська Наталія. Топік, Лакі і все // Подолянин. – 2006. – 11 серпня. – С. 6.

ВЕТЕРИНАРНА МЕДИЦИНА ДРІБНИХ ТВАРИН. Основні пацієнти – собаки та коти. Створено Українську асоціацію лікарів ветеринарної медицини дрібних тварин. Щороку асоціація проводить міжнародні науково-практичні ветеринарні конференції з проблем дрібних тварин. П'ята з таких конференцій відбулася 7–9 червня 2006 у Кам'янці-Подільському (конференц-зал готельного комплексу «Ксенія» на Підзамчі). * Київський ветеринарний вісник. – 2006. – Червень. – Спецвипуск № 17. – С. 1; Зібралися «айболити» // Сім днів. – 2006. – 15 червня. – С. 2; Будзей Олег. Для здоров'я котів і собак: Форуми // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

ВЕТЕРИНАРНОЇ МЕДИЦИНИ – факультет Подільського державного аграрно-технічного університету. Засновано 1983 на базі зооінженерного факультету. * Листопад М. Ще один факультет: Новини // Прапор Жовтня. – 1979. – 2 лютого. – С. 4; Здрастуй, новий навчальний! // Прапор Жовтня. – 1979. – 1 вересня. – С. 1; Кам'янець-Подільський сільськогосподарський інститут. – Хмельницький, 1994. – С. 43–48; Маленький І. А., Карчевська Т. М., Супрович Т. М. Підготовка лікарів ветеринарної медицини та основні аспекти науково-дослідної роботи на факультеті ветмедицини ПДАТУ // V Міжнародна науково-практична ветеринарна конференція з проблем дрібних тварин: Матеріали. – Одеса, 2006. – С. 3–5.

ВЕЧІРНЯ СЕРЕДНЯ ШКОЛА № 2. * Бялковський К. Молодому трудівникові – середню освіту // Прапор Жовтня. – 1972. – 24 листопада. – С. 3.

ВИБОРИ ДО МІСЦЕВИХ РАД 1922. Вибоча кампанія розпочалася 15 жовтня і мала закінчитися 5 листопада. 7 листопада мали відбутися волосні з'їзди рад. Виборчі права мали тільки члени профспілок. * Радзієвський В. В обстановці запеклої класової боротьби: Виборча кампанія на Кам'янеччині в 1922 році // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 березня. – С. 2.

Вигода – село. → Суржа, село.

*ВИДРІВКА – вулиця. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Вулиця простягнулася вздовж правого берега річки Смотрич. Раніше село. За даними збірника «Населені місця Поділля» (1925) у передмісті Видрівка було господарств – 40, мешканців – 224. 1928 ввійшло до складу села Підзамче; 30 березня 1957 вже у складі Підзамча включено до смуги Кам'янця-Подільського. На Видрівці зберігся будинок колишнього млина Ірафа (пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення). Електричне світло в будинках вулиці з'явилося восени 1961. До того жителі користувалися гасовими лампами. # Після приєднання Поділля до Росії (1793) цю смугу землі Катерина ІІ подарувала козакові Видрі. Звідси, очевидно, і назва. * Гучко В. Квартальний комітет діє: На громадських началах // Прапор Жовтня. – 1962. – 10 березня. – С. 4; Выдровка // Подолянин. – 1993. – 8 грудня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва: 10. Видрівка // Прапор Жовтня. – 1972. – 27 травня. – С. 4; Будзей О. Видрівка: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 31 травня. – С. 5; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 147; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 193–195.

*ВИДРІВКА, 24. Млин Ірафа. Пізніше – сокоморсовий завод.

*ВИДРОВЕЦЬКИЙ УЗВІЗ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. З'єднує власне Підзамче (вулицю Папаніна) з Видрівкою.

«ВИЗВОЛЕННЯ» – газета. Орган Кам'янецького комітету Української соціал-демократичної робітничої партії (УСДРП). Перше число побачило світ 24 червня 1919. Первісно редакція і контора розміщувалися в «Гранд-отелі», від липня – на вулиці Соборній, 6.

ВИЗВОЛЕННЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО ВІД НІМЕЦЬКО-ФАШИСТСЬКИХ ЗАГАРБНИКІВ. Місто визволено 26 березня 1944. Серед визволителів – письменники Євмен Доломан, Михайло Львов, Яків Рєзнік, а також Семен Висоцький – батько поета, співака й актора Володимира Висоцького. * Це було 40 років тому... // Прапор Жовтня. – 1984. – 25, 28, 29 лютого, 13, 14, 16, 17, 20, 21, 23 березня. – С. 1.

ВИЗВОЛИТЕЛІВ МІСТА МУЗЕЙ. Відкрито 26 березня 2004 у гімназії. * Федоришина С. Щоб пам'ятали... // Подолянин. – 2004. – 14 травня. – С. 5.

*Винниченка вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Червоноармійської. Пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991, але досі не реалізовано. Зате в Хмельницькому від 1991 є вулиця та провулок Винниченка. # Винниченко Володимир Кирилович (16(28) липня 1880 – 6 березня 1951) – український політичний і державний діяч, письменник. Стояв біля витоків української державності, був членом і заступником голови Української Центральної Ради (УЦР), головою першого українського уряду – Генерального секретаріату УЦР, генеральним секретарем внутрішніх справ, автором і співавтором усіх головних законодавчих актів УЦР. Улітку 1906 відвідав Кам'янець-Подільський, на конспіративних зборах виступив із ґрунтовним рефератом про автономію України, потім на Руських фільварках у будинку Пантелеймона Блонського поспілкувався з місцевими українськими патріотами. * Приходько Віктор. Під сонцем Поділля: Спогади. – 4-е видання. – Нью-Йорк – Мюнхен, 1967. – С. 174–175, 176; Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4; Бойко О. Д., Дмитрієнко М. Ф., Ясь О. В. Винниченко Володимир Кирилович // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 510.

«ВИРОК ПІСЛЯ БОЮ» – повість Євмена Доломана (1968). Вийшла 100-тисячним тиражем у серії «Романи й повісті» видавництва «Дніпро». У повісті письменник, учасник визволення Кам'янця-Подільського в березні 1944, розповідає про ті буремні дні. * Єфімов А. Штурмують уральці: Подвигу – 25 років // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 лютого. – С. 4.

ВИСЕЛОК – невелике село, яке виникло внаслідок переселення людей з іншої місцевості або іншого населеного пункту, а також поселення людей на новому місці. Офіційно назва «виселок» вживалася до 1940. Яскравим прикладом висілку є Слобідка-Гуменецька, яка утворилася 1851 внаслідок того, що поміщиця Ідалія Расцишевська перемістила сюди кілька сімей селян із Лянцкоруня. * Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 44.

*Висока вулиця. Новий план. Первісна назва сучасної (від 1 червня 1992) вулиці Сіцінського. У радянський час – 26 Бакинських комісарів. # Назву можна пояснити особливостями новопланівського рельєфу: порівняно з іншими вулицями вона справді висока. * Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 239.

ВИСОТНЕ БУДІВНИЦТВО. Започатковано 1975, коли БМУ «Промжитлобуд» приступило до спорудження 9-поверхового гуртожитку заводу «Електроприлад» (нині проспект Грушевського). 1977 збудовано перший у місті житловий висотний (9-поверховий) будинок – на вулиці Червоноармійській. Для порівняння: в Хмельницькому перший висотний будинок (9-поверховий) споруджено 1971 (сучасна адреса – Свободи, 51). Найвищими будинками міста є 12-поверхові готель «Смотрич» (Соборна, 4), корпус ПКБ АСУ (проспект Грушевського). * Митинецький В. Перший висотний // Прапор Жовтня. – 1975. – 15 лютого. – С. 1; Висотні житлові будинки: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1977. – 18 березня. – С. 2; Тищук М. Висотний житловий // Прапор Жовтня. – 1977. – 23 липня. – С. 2; Мотрин В. Третій висотний: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1978. – 2 вересня. – С. 2; Єсюнін Сергій. Вулиці Хмельницького. – Тернопіль, 2005. – С. 83.

ВИСТАВКА КАМ'ЯНЕЦЬКИХ ХУДОЖНИКІВ У КИЄВІ ТА ЛЬВОВІ. Відкрито 18 червня 1967 в будинку Спілки письменників України. Представлено роботи Дмитра Брика, Збігнєва Гайха. 1969 у Львові в Будинку архітектора відкрилася виставка «Історико-архітектурні пам'ятки Кам'янця-Подільського в творчості художників Дмитра Брика та Збігнєва Гайха». * Козлова Н. Перше знайомство // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 4; Кушнір Б. Київ: «Молодці кам'янчани!» // Прапор Жовтня. – 1967. – 22 серпня. – С. 4; Цебрик В. Твори художників-кам'янчан у Львові // Прапор Жовтня. – 1969. – 7 березня. – С. 4.

ВИСТАВКИ В РАТУШІ. Квітень 1967 – виставка творів живопису, графіки, прикладного мистецтва, присвячених Леніну; 1967 (до 15 грудня 1967) – пересувна виставка творів радянських художників; січень 1968 – виставка живопису, графіки, скульптури (Гаврило Глюк, Борис Рапопорт, Збігнев Гайх, Дмитро Брик та інші); лютий 1968 – ілюстрації Володимира Фаворського, Давида Дубинського; від 14 жовтня 1968 – Семен Борисович Грузберг (Львів, уродженець Кам'янця-Подільського); січень 1969 – третя Всесоюзна виставка естампу; 1970 – народний художник УРСР Тетяна Нилівна Яблонська (закінчила в Кам'янці-Подільському п'яту школу); від 12 лютого 1971 – Дмитро Іванович Брик; від 21 листопада – виставка значків і пам'ятник медалей шести кам'янецьких колекціонерів; від 6 лютого 1976 – Сергій Васильович Кукуруза; 1988 – заслужений художник УРСР Олександр Губарєв; від 14 червня 2001 – Володимир Марчук (Хмельницький), від 27 травня 2004 (в обновленій ратуші) – скульптор Іван Салевич (Чернівці). * Козлова Н. У новому філіалі // Прапор Жовтня. – 1967. – 29 квітня. – С. 4; Шишкін В. Художники славлять життя // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 листопада. – С. 4; Комісарова Т. Запрошуємо на виставку // Прапор Жовтня. – 1968. – 24 січня. – С. 3; Михайлов Д. Художня виставка // Прапор Жовтня. – 1968. – 6 лютого. – С. 4; Комісарова Т. Їх твори живуть // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 лютого. – С. 4; Михайлов Д. Виставка творів художника-земляка // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 жовтня. – С. 4; Шемчук Я. Третя Всесоюзна... // Прапор Жовтня. – 1969. – 11 січня. – С. 3; Шемчук Я. Виставка творів Т. Яблонської // Прапор Жовтня. – 1970. – 12 грудня. – С. 4; Інночкін П. Вернісаж ювіляра: По місту і району // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 лютого. – С. 1; Андруховський Є. Демонструють колекціонери // Прапор Жовтня. – 1971. – 24 листопада. – С. 3; Туровський А. Завжди в дорозі // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 лютого. – С. 4; Вінюкова В. Вернісаж у ратуші // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 квітня. – С. 3; «Місячний день»... України // Фортеця. – 2001. – 21 червня. – С. 4; Будзей Олег. Три зали знаків запитань: Виставки // Подолянин. – 2004. – 4 червня. – С. VIII.

ВИСТАВКОВИЙ ЗАЛ. Новий план, Соборна, 29а. Належить історичному музеєві-заповіднику. Восени 2006 заплановано перенести в приміщення шахово-шашкового клубу «Гросмейстер» (Соборна, 5). * Кабачинська С. 10 років на Соборній: Мистецтво // Подолянин. – 2005. – 15 квітня. – С. 5; Гаврилова Н. Перший ювілей: До джерел духовності // Край Кам'янецький. – 2005. – 14 квітня. – С. 3; Рокіровочки: Місто // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

ВИХВАТНІВЦІ – село. Входить до Китайгородської сільської ради. Розташоване на хвилястій рівнині з обох боків струмка, що впадає в річку Тернава. Село відоме з 16 століття. За даними на 1998: дворів – 272, мешканців – 602. # Народ пояснює назву села від слова «вихватні» – коржі, приготовлені нашвидкуруч і вихоплювані з печі не лопатою, а руками. Мешканці села були бідні, завжди зайняті роботою на панщині, тому пекли собі хліб тільки як «вихватні». * Гарнага І. Звідки пішла назва. Великозалісся. Вихватнівці. Вітківці // Прапор Жовтня. – 1971. – 4 вересня. – С. 4.

*ВИШНЕВА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. Одна з межових вулиць забудови.

*ВИШНЕВИЙ ПРОВУЛОК. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. Вишневий провулок з'єднує провулок Поворіна з вулицею Вишневою.

ВИЩЕ ПРОФЕСІЙНЕ УЧИЛИЩЕ № 14 (ВПУ № 14). Сучасна адреса – проспект Грушевського, 23. Відкрито в січні 1973. * Костевич І. З ювілеєм, училище! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 20 січня. – С. 2.

ВИЩЕ ПРОФЕСІЙНЕ УЧИЛИЩЕ АВТОМОБІЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ ТА БУДІВНИЦТВА. Раніше ПТУ № 6, потім професійний ліцей. Сучасна назва з 22 серпня 2003. Первісно автодорожня школа, заснована 1945. Директори: Володимир Іванович Нікітін (? – 1978); від 1978 – Володимир Петрович Чорний. * Нікітін Володимир Іванович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1978. – 10 березня. – С. 4; Ну, чим не Бауманське? // Подолянин. – 2003. – 29 серпня. – С. 2; Гайдамашко В. Училище «виросло» до вищого: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 31 жовтня. – С. 6; Шуханова Тетяна. Народжений бути в центрі: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 22 квітня. – С. 3; Федоришина Світлана. Справжній унікум: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 16 вересня. – С. 4.

«ВІВАТ» – приватне підприємство. Керівник Андрій Анатолійович Андрійчук. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

ВІВЧАРСТВО. Понад 60 наукових праць з проблем вівчарства опублікував Дмитро Григорович Степанов (1913–1982), який від 1967 очолював кафедру спеціальної зоотехнії Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту. 26–28 лютого 2004 в ПДАТА на честь 90-річчя від дня народження Степанова проведено міжнародну науково-практичну конференцію, присвячену розвитку вівчарства. На біотехнологічному факультеті є лабораторія імені професора Степанова. * Бахмат Микола, Алєщенко Михайло. Подільський державний аграрно-технічний університет. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 95–96.

*Від замку над скелею – вулиця. Старе місто. Таку назву дано в описі міста 1700. Пізніше відома як вулиця Кузнечна.

«ВІД УСІЄЇ ДУШІ», передача Центрального телебачення СРСР. Започатковано 1972. 25-й випуск знімався в Кам'янці-Подільському 23 липня 1978 в МБК. Ведуча Валентина Михайлівна Леонтьєва. Показано передачу на ЦТ-1 16 вересня 1978. * Вікторов К. «Від усієї душі» // Прапор Жовтня. – 1978. – 22 липня. – С. 4; Туровський А. Телерозповідь про творців: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1978. – 26 липня. – С. 4; «Від усієї душі» // Прапор Жовтня. – 1978. – 15 вересня. – С. 1.

ВІДКЛИКАННЯ ВИБОРЦЯМИ ДЕПУТАТА. Сталося 1962, коли було відкликано депутата Кам'янець-Подільської міської ради М. О. Шамоту (виборчий округ № 113). 27 квітня 1962 було призначено повторні вибори на 20 травня. * Про призначення дня виборів... // Прапор Жовтня. – 1962. – 5 травня. – С. 2.

ВІДКРИТИЙ УНІВЕРСИТЕТ ВЕЛИКОБРИТАНІЇ. У Кам'янці-Подільському регіональний центр університету розпочав роботу 29 квітня 1993 у фізичному корпусі педінституту. Серед перших студентів був і голова міськвиконкому Михайло Аносов. * Жмудовська Ольга. Михайло Аносов учиться бізнесу // Подолянин. – 1993. – 1 травня. – С. 1.

## *ВІДРОДЖЕННЯ МАЙДАН. Розташувався у центрі Нового плану як квартал між вулицями Лесі Українки (із заходу), Огієнка (зі сходу), Князів Коріатовичів (із півдня), Соборною (з півночі). Це східна частина давнього Великого Торгового майдану. Наприкінці 1950-х тут з огляду на зручність будівельного майданчика та наявність комунікацій планувалося побудувати 2–3-поверхові будинки. Проте головному архітектору міста Ізяславу Медведовському (1928–2006) вдалося відстояти це місце для центра Кам'янця-Подільського. Авторів, які створили майдан, 1971 відзначено дипломом першого ступеня на огляді-конкурсі майданів України. Первісно (від 16 квітня 1970) площа Леніна. 16 жовтня 1991 оприлюднено пропозицію топонімічної комісії перейменувати площу Леніна на площу Свободи – на честь проголошення незалежності України. 29 травня 1992 на спільному засіданні топонімічної комісії, депутатської комісії з питань культури та виконкому спочатку схвалено назвати майдан Центральним, але після дискусії вибрано інший варіант – майдан Відродження. Нову назву остаточно ухвалив виконком 1 червня 1992. На майдані розмістився єдиний будинок – 4-поверховий адміністративний корпус міської ради (Відродження, 1). Від 14 квітня 1970 до 18 серпня 1992 на майдані стояв пам'ятник Леніну. Досі не розв'язано проблему самотнього п'єдесталу на майдані. 1996 місцеві художники запропонували встановити тут пам'ятний знак «Відродження». Це – просторова композиція у вигляді кола, в центрі якого – юнак із розкритими руками як символ примирення. Матеріал – мідь, із фрагментами позолоти. Оздоблення виконано подільським орнаментом. Однак через брак коштів цю ідею так і не втілено в життя. 8 липня 1980 на майдан, по дорозі з грецької гори Олімп до Москви, завітав Олімпійський вогонь. На майдан його вніс студент педагогічного інституту Станіслав Іліка, а після мітингу естафету Олімпійського вогню продовжив студент сільськогосподарського інституту Валерій Руснак. Того дня найіменитішим гостем майдану був заслужений майстер спорту СРСР, дворазовий олімпійський чемпіон із боксу (1964 в Токіо та 1968 в Мехіко) Борис Лагутін. Він тепло привітав кам'янчан із радісною подією. 29 вересня 1991 на майдані з кам'янчанами зустрічався народний депутат України, претендент у кандидати на посаду Президента України В'ячеслав Чорновіл. 4 серпня 2001 на майдані Відродження фінішувала двотижнева просвітнцько-спортивна експедиція, присвячена 800-річчю від дня народження Данила Галицького. Її організувала Українська народна партія «Собор». З кам'янчанами на майдані, а потім у МЦ «Дружба» спілкувалися народні депутати України Анатолій Матівєнко, Костянтин Ситник, економіст Михайло Довбенко, письменники Максим Стріха, Володимир Шовкошитний. 4 вересня 2004 на майдані Відродження з кам'янчанами спілкувалися соціалісти – кандидат у Президенти України Олександр Мороз і народний депутат України Юрій Луценко – нинішній міністр внутрішніх справ України. У 1970–1990 майдан був місцем офіційних урочистостей. Точніше, таку роль відігравав пам'ятник Леніну. Біля нього приймали в жовтенята, піонери, фотографувалися делегати партійних, комсомольських конференцій, з'їздів, гості міста, до нього покладали квіти молодята. 1990 майдан став головним місцем акцій протесту. Так, 16 жовтня 1990 тут студенти Кам'янця-Подільського підтримали страйком голодовку студентів у Києві. Того ж дня на вимогу страйкарів (голова страйкового комітету – студент педінституту Андрій Мацейко) на майдані перед будинком міськради офіційно, згідно з ухвалою президії міськради, було піднято синьо-жовтий прапор. 4 листопада 1990 цей прапор освятили. 21 січня 1991 сесія міськради, розглянувши протест прокурора, залишила в силі ухвалу президії про підняття синьо-жовтого прапора. У вересні 1991 група студентів удалася до голодування на майдані, внаслідок чого 27 вересня сесія міськради відправила у відставку весь склад виконкому (включаючи начальників управлінь і завідувачів відділів). На майдані 1 травня та 7 листопада традиційно проводять мітинги місцеві комуністи й інші політичні сили, що з ними блокуються. Вони тут протестують проти буржуазного режиму й 24 серпня – у День незалежності України. 22 листопада 2004 кам'янчани на майдані Відродження підтримали помаранчеву революцію в Києві. * Будзей О. Ще раз про назви вулиць: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 3 червня. – С. 1; Ізяслав Медведовський: ми були одержимі в роботі і не вимагали нагород / Розмовляла Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 9 жовтня. – С. 7; Чи зазнає реконструкції майдан Відродження? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 25 червня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 283–284; Будзей О. Майдан Відродження: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 17 грудня. – С. 5.

*ВІДРОДЖЕННЯ, 1. Чотириповерховий адміністративний будинок міської ради та міського виконавчого комітету. Народні назви – «Білий дім», «Біла хата». Став до ладу 1972. Тут 14 грудня 1972 депутати міської ради вперше зібралися на сесію в спеціально виділеному на четвертому поверсі сесійному залі. До серпня 1991 у будинку також розміщувалися міськкоми КПУ та ЛКСМУ, від 1 грудня 1990 працює редакція газети міської ради «Кам'янець-Подільський вісник». 1996 на п'ятому (технічному) поверсі адмінбудинку розпочала роботу дирекція новоствореного Національного природного парку «Подільські Товтри», аж доки не перебралася у відновлений будинок у Старому місті (Польський ринок, 6а).

ВІЗИТОК ЧЕРНЕЧИЙ ОРДЕН. Засновано 1610 у Франції. 1819 візитки з'явилися в Кам'янці-Подільському. * Осетрова Галина. Монастир черниць-візиток // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 30 грудня. – С. 3.

ВІЙСЬКОВИЙ ЛІЦЕЙ (ЛІЦЕЙ З ПОСИЛЕНОЮ ВІЙСЬКОВО-ФІЗИЧНОЮ ПІДГОТОВКОЮ). Відкрито 2000. * Гайдамашко В. Як живеш, військовий ліцей?: Справи військові // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 8 грудня. – С. 3; Вчитись перемагати! // Подолянин. – 2005. – 16 вересня. – С. 1.

ВІЙСЬКОВО-ІНЖЕНЕРНИЙ ІНСТИТУТ ПДАТУ (ВІІ ПДАТУ). Новий план. Урочисто відкрито 31 серпня 1967 як військово-інженерне командне училище зі строком навчання 3 роки. 1969 стало вищим військовим навчальним закладом. Перший начальник (від 20 лютого 1967 до 1983) – генерал-майор (від 19 лютого 1968) Василь Іванович Єрмаков (1921–1991). Начальником училища був генерал-майор Георгій Андрійович Сірош. 24 березня 1975 училищу надано ім'я маршала інженерних військ Віктора Харченка – начальника (від 1965) інженерних військ Міністерства оборони СРСР, який 10 січня 1975 загинув при виконанні службових обов'язків. Біля училища встановлено його бюст (автор – львівський скульптор Дмитро Крвавич). 19 січня 1992 курсанти та офіцери училища вперше присягнули на вірність народові України. 9 травня 1992 на території училища відкрито меморіал у пам'ять його випускників, які загинули в Афганістані. 20 червня 1993 у торжествах з нагоди 25-го випуску училища взяв участь начальник інженерних військ України генерал-майор Володимир Безродний. 18 червня 1995 відбувся останній випуск Кам'янець-Подільського вищого військово-інженерного командного училища ім. маршала інженерних військ Харченка. Далі заклад функціонував як військово-інженерний факультет Подільської державної аграрно-технічної академії. 24 січня 1998 Кабінет Міністрів України постановив військово-інженерний факультет ПДАТА перетворити на військово-інженерний інститут при ПДАТА. 12 квітня 2002 інститут відвідав військовий аташе Канади в Україні Мішель Лефевр. 12 березня 2003 уточнено назву закладу – військово-інженерний інститут ПДАТА. 13 липня 2004 ПДАТА перетворено на ПДАТУ. Начальники інституту: генерал-майор (від 24 серпня 2000) Василь Іванович Мельницький (народився 14 серпня 1952), від жовтня 2004 – полковник Олег Володимирович Хавронюк (народився 4 березня 1960; від 7 червня 2006 – заступник голови Хмельницької обласної ради з економічних питань). 10 липня 2006 викладачі Володимир Мисєв і Володимир Кривцун захистили кандидатські дисертації. * Нові спеціальності: Людина вибирає професію // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 липня. – С. 4; Галімуліна Т. Подружились // Прапор Жовтня. – 1969. – 11 березня. – С. 4; Голубович В. Фільм про училище // Прапор Жовтня. – 1975. – 29 листопада. – С. 4; На вірність Вітчизні: Кам'янець-Подільському вищому військово-інженерному командному училищу імені маршала інженерних військ Харченка – 10 років // Прапор Жовтня. – 1977. – 3 вересня. – С. 3; Іваненко Є. Ювілейний випуск: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 серпня. – С. 4; Добровольський В. Присягли Україні // Край Кам'янецький. – 1992. – 21 січня. – С. 1; Єрменчук В. Хай щастить вам, лейтенанти! // Подолянин. – 1993. – 26 червня. – С. 1; Нове звання генерала // Край Кам'янецький. – 1993. – 17 липня. – С. 1; Сірош Г. Бюст біля училища: Незабутні імена // Край Кам'янецький. – 1993. – 7 серпня. – С. 2; Сірош Г. Прощавай, військове училище... // Подолянин. – 1995. – 10 червня. – С. 2; ...І гімн такий молодий... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 18 січня. – С. 6; Військовий інститут є! // Подолянин. – 1998. – 6 лютого. – С. 1; Дєвіна Т., Семенова Н. Школа справжніх чоловіків // Подолянин. – 1998. – 4 грудня. – С. 5; Поліщук П. Буде армія – житиме держава // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 4 грудня. – С. 3; Є генерал!: Знай наших // Подолянин. – 2000. – 25 серпня. – С. 1; Міркотан О. Сім зіркових кроків // Подолянин. – 2002. – 9 серпня. – С. 3; Підкорегували // Подолянин. – 2003. – 28 березня. – С. 2; Бернадін А. Відстояли!: Справи військові // Подолянин. – 2004. – 23 липня. – С. 4; Гайдамашко В. Про долю армії та інституту: Тема // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 9 грудня. – С. 2; О. Хавронюк – заступник голови обласної ради // Край Кам'янецький. – 2006. – 15 червня. – С. 1; Власюк Вероніка. Нові дороги полковника та лейтенантів, або Хто куди після випуску? // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 22 червня. – С. 6; ВІІ взявся за науку: Справи військові // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 2.

ВІЙСЬКТОРГ. * Янковська Галина. Військовій торгівлі – 70!: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 6.

«ВІКНО ПЛЮС» – фірма. * Бабляк Віталій. Вікна та плюси Сергія Ведернікова // Подолянин. – 2004. – 2 липня. – С. 1, 4; Гординчук Микола. Сергій Вєдєрніков: «Тільки праця – запорука добробуту» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 29 квітня. – С. 1, 3.

«ВІЛЕНА» – медичний центр. Драгоманова, 14а. * «Вілена» іде в ногу з часом: На правах реклами // Подолянин. – 2005. – 9 грудня. – С. 6; Федоришина Світлана. Надія на одужання від «Вілени»: На правах реклами // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 7.

ВІЛЬНЕ – село. Входить до Слобідсько-Рихтівської сільської ради. Засновано 1928. За даними на 1998: дворів – 71, мешканців – 195.

ВІЛЬХОВЕЦЬ – село. Входить до Колибаївської сільської ради. Лежить на берегах річки Кармелітанки (Вільшанки) поблизу автомагістралі М-20. Первісно – два хутори, які виникли в першій половині 18 століття. Перший хутір – власне Вільховець – належав францисканському кляштору в Кам'янці-Подільському, перенесеному 1787 в Городок. Другий хутір – Кармеліти (Кармелітська юридика) – належав кармелітському кляштору в Кам'янці-Подільському. 1818 у Вільховці було 10 осіб чоловічої статі, в Кармелітах – 15. 1833, коли царський уряд конфіскував землі каталицьких монастирів за участь деяких служителів у польському повстанні 1830–1831, обидва поселення перейшли до держави. Оскільки хутори злилися в одне поселення, то виникла проблема: як його називати. Спочатку називали обома іменами, хоч на картах здебільшого позначали як Кармеліти. Правда, давній Вільховець належав до парафії Довжоцької церкви, а давні Кармеліти – до парафії Карвасарської церкви. Згодом за поселенням закріпилася сучасна назва. За даними на 1892: дворів – 35, мешканців – 170. За даними на 1998: дворів – 107, мешканців – 261. * Ольховец, или Кармелиты // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 126; Гарнага І. Ольховець: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 липня. – С. 4.

ВІЛЬШАНКА – річка. Інша назва – Кармелітанка. Витікає з мочарів поблизу Довжоцько-Нагорянського шляху й біля села Жванець впадає в річку Жванчик (її ліва притока). На річці лежать села Вільховець, Червона Чагарівка, Ходорівці, Гаврилівці. * Гарнага І. Ольховець: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 липня. – С. 4; Вільшанка // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 111. – Пункт 6.

Вільямівка – село. Від 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Рогізна.

ВІННИЦЬКА ОБЛАСТЬ. Утворено 27 лютого 1932 в числі перших п'яти областей Української Соціалістичної Радянської Республіки (інші області-первістки – Дніпропетровська, Київська, Одеська, Харківська). Зроблено це на виконання постанови Всеукраїнського центрального виконавчого комітету, ухваленої 9 лютого 1932 в Харкові, про адміністративно-територіальну реформу, яка передбачала створення областей і перехід на триступеневу систему управління: центр – область – район. Понад 5 років (до 22 вересня 1937, коли було утворено Кам'янець-Подільську область) місто Кам'янець-Подільський, а також усі села нинішнього Кам'янець-Подільського району входили до Вінницької області. * Верстюк В. Ф., Дзюба О. М., Репринцев В. Ф. Україна від найдавніших часів до сьогодення: Хронологічний довідник. – К., 1995. – С. 386, 413.

ВІНОК СОНЕТІВ – складна поетична конструкція з 15 сонетів, останній з яких (магістрал) будується з перших рядків усіх попередніх чотирнадцяти сонетів. Вінок сонетів «Кам'янець» написав і 2000 видав кам'янчанин Іван Васильчук. Вінок сонетів «Любіть мене врожаєм і землею» створив відомий український поет, випускник (1974) Кам'янець-Подільського педагогічного інституту Іван Іов (1948–2001). Під цим вінком сонетів зазначено – 18 квітня 1985, Городок Хмельницької області, а видано його тільки 2002. * Іов Іван. Любіть мене врожаєм і землею: Вінок сонетів. – Сімферополь: Доля, 2002. – 16 с.

ВІРМЕНИ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 212–218; Для музею дружби народів // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 липня. – С. 4; Винокур І., Степанков В. З історії багатовікової дружби: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1981. – 15 квітня. – С. 4; Устименко В. Пам'ятники вікової дружби: Союз непорушного братерства // Прапор Жовтня. – 1982. – 18 серпня. – С. 4; Шкурко С. Літописні пам'ятки вірмен: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1970. – 7 липня. – С. 4; Ківільша Г. Вірменський слід: Сім культур – сім святинь // Подолянин. – 2001. – 24 серпня. – С. 4; Петров М. Квартали синів Арарату: «Сім культур»: коріння і крона // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 вересня. – С. 6–7; Родинне життя вірменської общини на Поділлі: Цікаво знати // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 23 червня. – С. 10, 11.

*ВІРМЕНСЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Найдавніша назва – Вірменська, у часи Російської імперії – Губернаторська, у радянський час – спочатку Троцького (від 20 березня 1923 до 20 грудня 1927), потім Радянська (від 20 грудня 1927) і, нарешті, Свердлова (до 11 вересня 1990). Президія міської ради 11 вересня 1990 відновила найдавнішу назву – Вірменська. Одна з головних вулиць вірменського кварталу, на якій розташовувався Вірменський Миколаївський собор. З'єднує Вірменський ринок із вулицею Довгою. Підсумкові показники: зліва – № 5, справа – № 14. Від вулиці відходять: на схід – Миколаївський провулок, який веде до Миколаївської церкви, на захід – Тісний провулок, який з'єднує Вірменську вулицю зі Шпитальною. Згідно з концепцією Ольги Пламеницької, первісно проходила східніше (позаду садиби Вірменського Миколаївського собору), на рубежі 16–17 століть з'явився західний рукав вулиці (перед садибою Вірменського Миколаївського собору), а східний наприкінці 17 століття зник. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 79–82; Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом: 12. Вулиця Свердлова // Прапор Жовтня. – 1970. – 29 травня. – С. 4; Терлецький А. Імені Свердлова: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1983. – 19 березня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 31–32, 131; Будзей Олег. Вірменська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 30 січня. – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 225–237; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 137–142.

*ВІРМЕНСЬКА, 1. Житловий будинок у південно-західному кутку садиби Вірменського Миколаївського собору. Збудовано в 15 столітті. В давнину був двоповерховий, мав ренесансний декор. Зведена 1602 огорожа садиби собору взяла будинок «під руки» з обох боків. Наприкінці 17 століття будинок зруйновано. Після ремонту у 18 столітті втратив первісний вигляд і планування. Тепер це одноповерховий, прямокутний у плані будинок, позбавлений декору. Сувора простота будинку засвідчує, що це один із найдавніших будинків міста. 6 вересня 1979 його внесено під №1651 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. * Жилой дом, XV–XVIII вв. (ул. Свердлова, 1). Охр. № 1651 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 160; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 229.

*ВІРМЕНСЬКА, 1А. Комплекс Вірменського костелу (охоронний № 750), до якого входять: руїни костелу Святого Миколая (охоронний № 750/1), дзвіниця (охороний № 750/2), брама й огорожа (охоронний № 750/3). * Башня армянского костёла, конец XV – начало XVI вв. Охр. № 750 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 137.

*ВІРМЕНСЬКА, 2. Одноповерховий кам'яний будинок, прямокутний у плані. Побудовано в 17 столітті як флігель міської садиби 16–19 століть, відомої у 18 столітті як комендатура та палац Рациборовського (сучасна адреса – Вірменська, 2а). Тепер приватне домоволодіння.

*ВІРМЕНСЬКА, 2А. У 15 столітті це був двооб'ємний, одноповерховий, прямокутний у плані житловий будинок, збудований вірменами. В 1672–1699 дві тераси, на яких розмістилося подвір'я садиби, укріпили потужними підпірними стінами з боку Госпітальної вулиці. 1770 комендант фортеці Ян де Вітте надбудував мансарду та реконструював будинок під комендатуру. 1843 замість мансарди влаштовано другий поверх капітальної конструкції. Хоча садиба остаточно сформувалась як палац у 18 столітті, коли панував стиль бароко, все ж архітектурний вигляд будинку зберігає виразні риси ренесансу. Плани будинку і його приміщень мають чітку геометричну форму. На південно-східному та північно-західному фасадах збереглися білокам'яні профільовані ренесансні лиштви вікон. В інтер'єрі першого поверху є два різьблені білокам'яні портали, оздоблені притаманним ренесансу орнаментом рослинного та міфологічного характеру. Стелю приміщень першого поверху у 18 столітті прикрашено в стилі бароко. У 1980-х виявлено розписи стелі в кімнаті першого поверху. Кілька фрагментів цього розпису, створеного у 18 столітті на міфологічні теми, відреставрували. Вони зберігаються у фондах Національного історико-архітектурного заповідника «Кам'янець». Будинок змінив багато власників. Наприкінці 18 століття це була садиба подільських магнатів Рациборовських (червоногородський староста Людвик Рациборовський був маршалком шляхти Подільської губернії). В 19–20 століттях тут були комендатура фортеці, жіноча гімназія, приватне володіння. В радянські часи – технікум чужоземних мов, 1932–1941 – єврейська школа, після війни – дитячий садок. В другій половині 1980-х в ході реставрації розібрано другий поверх і відновлено мансарду 18 століття. Потім роботи з реставрації законсервували. 1994 тут планували відкрити тут Польський дім, пізніше садибу віддали під Український бізнес-клуб. Тепер це приватне володіння. 6 вересня 1979 його внесено під № 1652 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. * Жилой дом (армянский) и подпорные стены, XV–XIX вв. (ул. Свердлова, 2а). Охр. № 1652 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 164–165; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 232–235.

*ВІРМЕНСЬКА, 3. Один із двох будинків, збудованих у 19 столітті на місці колишньої батареї святого Алоїзія. Передостанній будинок лівої сторони Вірменської вулиці. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 237.

*ВІРМЕНСЬКА, 4. Єдина споруда, яка збереглася від великої шляхетської садиби, що займала колись весь ріг Вірменської вулиці та Тісного провулку. В другій половині 18 століття садиба належала Казимирові Ліпінському – летичівському, а згодом подільському підкоморію. Ліпінський був помітною постаттю в політичному житті Поділля другої половини 18 століття. Садибу Ліпінського значно розбудували в 19 столітті. Тоді вона складалася з кам'яного будинку, двох флігелів і кількох господарських будівель. Зберігся тільки головний будинок, зведений ще у 16 столітті вірменами, кілька разів перебудований у 18 та 19 століттях. Це одноповерховий кам'яний будинок з двокамерним підвалом, який має півциркульне склепіння. В 19 столітті головний фасад будинку отримав класицистичний декор. Будинок цікавий як зразок еволюції середньовічної житлової забудови протягом кількох століть. 6 вересня 1979 його внесено під № 1653 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. * Жилой дом (армянский), XVI–XIX вв. (ул. Свердлова, 4). Охр. № 1653 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 163; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 235–237.

*ВІРМЕНСЬКА, 5. Один із двох будинків, збудованих у 19 столітті на місці колишньої батареї святого Алоїзія. Останній будинок лівої сторони Вірменської вулиці. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 237.

*ВІРМЕНСЬКА, 6, 6А, 6Б, 8. Чотири будинки давньої шляхетської садиби, яка, на відміну від сусідньої (Вірменська, 4), збереглася майже повністю. Наприкінці 18 століття садиба належала Марії Гурській. На початку 19 століття її придбав кам'янецькій віце-регент Павло Тулюк-Кульчицький, потім її успадкував його син Євстафій Кульчицький. В архіві збереглася скарга Павла Тулюк-Кульчицького на мушкетерів Кримського полку, які мали постій у його садибі і завдали їй великих збитків. Справді, в ті часи військові постої були справжнім лихом для мирних і хазяйновитих мешканців міста. 1856 садибу Кульчицького продали за борги з публічних торгів. Її придбала Астольда Солодковська.

*ВІРМЕНСЬКА, 6. Найдавніший із чотирьох будинків колишньої садиби Астольди Солодковської. Виходить на Вірменську вулицю. Ззовні непоказний, має кімнату зі склепінням.

*ВІРМЕНСЬКА, 6А. Один із чотирьох будинків колишньої садиби Астольди Солодковської. Збудовано в другій половині 19 століття.

*ВІРМЕНСЬКА, 6Б. Один із чотирьох будинків колишньої садиби Астольди Солодковської. Стоїть у глибині садиби – на місці давнього будинку, побудованого ще вірменами в 15 – на початку 16 століття. До 19 століття від нього зберігся тільки підвал. Астольда Солодковська збудувала будинок значно більших розмірів і складного планування. Тепер це двоповерховий, прямокутний у плані, будинок, з двома кам'яними ґанками на східному фасаді. Декор дуже простий – кути будинку декоровано імітацією рустування в тиньку. На західному фасаді та в підвалі збереглися фрагменти білокам'яного обрамлення. Цікавим є поєднання давньої та пізньої частин будинку. 6 вересня 1979 його внесено під № 1654 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. * Жилой дом (армянский), XV–XIX вв. (ул. Свердлова, 6б). Охр. № 1654 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 163–164; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 237.

*ВІРМЕНСЬКА, 8. Один із чотирьох будинків колишньої садиби Астольди Солодковської. Збудовано в другій половині 19 століття. Кам'яний одноповерховий будинок із мансардою.

*ВІРМЕНСЬКА, 10, 12, 14. Три завершальні житлові будинки правої сторони Вірменської вулиці. Одноповерхові, на високих підвалах, зі скромним декором. Всіх їх збудовано на основі давніх будинків вірмен. Як шляхетські садиби сформувалися у 18–19 століттях. Саме на правій стороні Вірменської вулиці найкраще збереглася давня житлова забудова, в основі якої лежать будинки перших вірменських колоністів міста 15–16 століть. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 237.

*Вірменська вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці П'ятницької.

ВІРМЕНСЬКА АПОСТОЛЬСЬКА ЦЕРКВА – одна з вірменських християнських церков: східно-християнська національна церква Вірменії. На початку 2003 в Україні діяла 21 громада Вірменської апостольської церкви. Глава Української єпархії Вірменської апостольської церкви – архієпископ Григоріс Буніатян. Відвідував Кам'янець-Подільський у травні 2004, липні 2005. * Комаренко Т. О., Рибачук М. Ф. Вірменська апостольська церква // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 572; Будзей Олег. Українські серця вірмен // Подолянин. – 2005. – 8 липня. – С. 1.

Вірменська ратуша (будинок вірменського магістрату). Старе місто. Розташовувалася на південній стороні Вірменського ринку. 1604 згоріла, польський король Зигмунт ІІІ дозволив її відбудувати. У 19 столітті у будинку перебували різні губернські установи. Тоді ж колишню ратушу з'єднали аркою з палацом губернатора, під якою починався Губернаторський (раніше і з 11 вересня 1990 Комендантський) провулок. У січні 1920 колишня вірменська ратуша, як і колишній палац губернатора, згоріла. Тепер на місці, де стояла ратуша (між сучасними будинками № 8 і № 10), – порожнє місце. 26 липня 2006 ділянка для відтворення історичної забудови дісталася ПП «Дах-Домбуд» (Київ). * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 216–217; Замість бур'янів – історична забудова // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 4 серпня. – С. 2.

ВІРМЕНСЬКА ДЗВІНИЦЯ (БАШТА ВІРМЕНСЬКОГО КОСТЕЛУ). Старе місто. Пам'ятка архітектури (охоронний № 750). Архітектурна домінанта вірменських кварталів. * Башня армянского костёла // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 137; Козлова Н. Вірменський пам'ятник: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 8 січня. – С. 4; Храмовий празник // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 5 січня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 227–228.

ВІРМЕНСЬКИЙ БАСТІОН. Старе місто. Пам'ятка архітектури (охоронний № 729). * Армянский бастион // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 134–135; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 97–98.

ВІРМЕНСЬКИЙ КОЛОДЯЗЬ. Старе місто. Польський ринок. Пам'ятка архітектури (охоронний № 739). 27 червня 2003 спелеологи провели дослідження криниці. * Осетрова Г. Вірменська криниця: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1982. – 23 жовтня. – С. 4; Армянский колодец // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 135; Будзей О. Ой, чий то колодязь стоїть?..: З глибини віків // Подолянин. – 2003. – 4 липня. – С. 5; Семенова Н. Нехай джерело заструмує // Подолянин. – 2003. – 4 липня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 136–137; Олійник Вадим. Вірменська криниця: [Вірш] // Прапор Жовтня. – 1982. – 30 грудня. – С. 4.

ВІРМЕНСЬКИЙ МИКОЛАЇВСЬКИЙ СОБОР (КОСТЕЛ). Старе місто. 1989–1992 досліджувала археологічна експедиція Кам'янець-Подільського педінституту під керівництвом Миколи Петрова. * Задорожнюк А. Вірменський Миколаївський собор: Репресовані пам'ятки // Прапор Жовтня. – 1990. – 30 листопада. – С. 4; Задорожнюк А. Вірменський Миколаївський собор: Знищені храми // Подолянин. – 1993. – 16 червня. – С. 3; Задорожнюк А. Знахідки з розкопів Вірменського Миколаївського костелу в Кам'янці-Подільському // Пам'ятки України. – 2000. – № 3–4. – С. 31–32; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 238, 239–240; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 228–229.

ВІРМЕНСЬКИЙ ТОРГОВИЙ БУДИНОК. Старе місто. Іоанно-Предтеченська, 2. Пам'ятка архітектури (охоронний № 745). Інші назви – палац вірменського єпископа, будинок вірменського пробства. На другому поверсі розташовуються адміністрація та бібліотека історичного музею-заповідника. У будинку 1977 розпочинала діяльність дирекція ДІАЗ. У середині 1980-х у будинку планували створити український музей гумору та сатири. Першим кроком до його створення став творчий вечір Євгена Дударя. Кошти від проведення вечора були першим внеском у фонд створення музею. 15 вересня 2001 на першому поверсі відкрито археологічне відділення історичного музею-заповідника. * Армянский торговый дом // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 135–136; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 219–222; Підгора В. Написи далеких століть: Сторінки минулого // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 листопада. – С. 4; Шпильова В. Буде на Поділлі... Габрово: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 січня. – С. 2–3; Будзей О. Палац вірменського єпископа: 18 квітня – День пам'яток історії та культури // Подолянин. – 2005. – 15 квітня. – С. 5.

*Вірменський провулок. Старе місто. Одна з давніх назв сучасного (від 11 вересня 1990) Комендантського провулка. У радянський час – провулок Гоголя.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, майдан. Старе місто. Виборча дільниця № 40. 11 вересня 1990 відновлено найдавнішу назву. Інші назви площі: Соборна (початок 19 століття), потім Миколаївська, Губернаторська (початок 20 століття), Плацпарадна, в радянський час – Червона, Троцького (до 20 грудня 1927), Радянська (від 20 грудня 1927 до 11 вересня 1990). На майдан ведуть (чи від майдану відходять) 7 вулиць та один провулок: на північ до Польського ринку – П'ятницька, Домініканська, Старобульварна, на схід до вулиці Довгої – Іоанно-Предтеченська, на південь, утворюючи вірменські квартали, – Вірменська, Шпитальна, Замкова, а між Вірменською та Шпитальною – Комендантський провулок. Цим кам'янецький майдан практично повторює рекордний результат львівського майдану Ринок, від якого відходять 8 вулиць. 1904 на ринку В'ячеслав Розвадовський організував пересувну виставку картин. # Назва майдану пов'язана з появою в місті в 14 столітті вірменських переселенців, які заснували тут одну з найбільших в Україні колоній. Вірмени займали кілька кварталів у південно-східній частині Старого міста. Центром життя вірменської громади був Вірменський ринок. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 70–74; Козлова Н. Радянська площа: До 50-річчя Радянської влади // Прапор Жовтня. – 1966. – 13 грудня. – С. 3; Турчак О. Свято на Радянській площі // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 вересня. – С. 4; Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом: 11. Радянська площа // Прапор Жовтня. – 1970. – 16 травня. – С. 4; Паравійчук А. Площа революції: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1978. – 21 січня. – С. 4; Паравійчук А. Від виставок – до галереї // Прапор Жовтня. – 1984. – 15 лютого. – С. 4; Терлецький А. Площа Радянської влади: Історії знаменні кроки // Прапор Жовтня. – 1987. – 31 жовтня. – С. 2–3; Осетрова Г., Папевська С. Кам'яне вбрання Старого міста // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 квітня. – С. 2–3; Фенцур В. Радянська площа реконструюється: Старе місто: проблеми, вирішення // Прапор Жовтня. – 1988. – 29 червня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Терлецький А. До історії – бережливо: Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 30 червня. – С. 3; Томашевський А. Радянська площа, чи?... // Прапор Жовтня. – 1989. – 30 червня. – С. 3; Ківільша Г. Вірменський ринок // Подолянин. – 1993. – 28 липня. – С. 3; Ківільша Г. Вірменський ринок // Подолянин-ревю. – 1999. – Вересень. – С. 18–19; Будзей Олег. Вірменський ринок: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 4; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 43–48, 241, 242; Будзей О. Вірменський ринок: Майдани Старого міста // Подолянин. – 2003. – 21 листопада. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 208–224.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 2. Сьогодні тут (від 1992) розміщується кафе «Мрія». А раніше це була їдальня № 5 (жителі Старого міста жартома називали її «п'яткою»), згодом кафе № 3. Між кафе та його східним сусідом – садибою будинку № 4, в якому колись містилася Подільська духовна консисторія, від майдану Вірменський ринок бере початок Шпитальна вулиця. Раніше простір на захід від Шпитальної вулиці (обмежений на заході Замковою, а на на півдні Тринітарською вулицями) належав тринітарському монастиреві. Збереглися тільки костел Святої Трійці (нині греко-католицька церква Святого Йосафата) і дзвіниця, будівлі ж самого монастиря загинули під час війни. Тринітарський монастир закрили 1842. На початку 20 століття в його стінах були стайні пожежної команди. Тому тоді початок Шпитальної вулиці народ називав Пожежним провулком.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 3. Двоповерховий будинок на розі з Домініканською вулицею. Відомий кам'янчанам як школа десятників – так скорочено називали обласну однорічну школу майстрів-будівельників, відкриту в місті в жовтні 1949. Школа готувала майстрів-будівельників, майстрів-технологів і мулярів-штукатурів для будівельних робіт у колгоспах і радгоспах. Звідси й назва – школа десятників, адже десятник – це старший у групі робітників на будівництві, у шахті тощо. Слухачі своїми силами на подвір'ї школи спорудили столярно-теслярні майстерні. Будинок школи десятників під час виборів був центром однієї із староміських виборчих дільниць (доки на майдані в будинку № 8 не відкрили клуб швейної фабрики – і на виборах 1965 вже він був центром виборчої дільниці). 1993 завершено реставрацію будинку. Після цього сюди з Кафедрального костелу перенесли фонди історичного музею-заповідника. Завідувачем відділу фондів працює Лариса Кравчук – дружина відомого українського історика Валерія Степанкова.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 4. У цьому двоповерховому будинку в 19 – на початку 20 століття розміщувалася Подільська духовна консисторія – орган церковного управління при єпархіальному архієреї. Наприкінці 18 століття ділянка, на якій сьогодні стоїть будинок, належала графові Федору Потоцькому. Він подарував її разом із кам'яною спорудою Приказові громадської опіки. З часом кам'яна споруда зовсім розвалилася – і 1807 Приказ продав ділянку із залишками стін і двома кам'яними підвалами міському архітекторові Антонію Тіренбергу, який збудував тут одноповерховий кам'яний будинок і двоповерховий флігель. Після смерті Тіренберга садиба перейшла до його вдови Шарлотти. На той час Подільська духовна консисторія тіснилася в цегляному будиночку при Іоанно-Предтеченській церкві. Тож 1834 консисторія купує садибу в Шарлотти Тіренберг. Архітектор Симеон Учта складає проект облаштування садиби. Над головним фасадним будинком надбудували другий поверх, добудували ще один двоповерховий флігель. У головному будинку розмістилися відділи консисторії, у флігелі – її архів. 1917 до цього будинку перебралася міська Рада робітничих і солдатських депутатів. 1(14) листопада 1917 вона, з ініціативи більшовицької фракції, підтримала жовтневі події в Петербурзі, тим самим проголосивши в Кам'янці-Подільському радянську владу. Пізніше це стало вагомою підставою перейменувати майдан на Радянську площу. Втім, радянська влада затвердилася в місті тільки в листопаді 1920. У квітні – травні 1919, під час короткочасного перебування більшовиків у місті, в будинку розміщувався перший міськком комсомолу. Восени 1919 тут працювало міністерство ісповідань Української Народної Республіки. У радянський час у будинку розміщувалися різні установи, зокрема окружна міліція. Після війни тут 1944 на деякий час знайшла притулок перша школа, потім ветеринарна та агрономічна школи. Пізніше цей будинок орендував радгосп-технікум для гуртожитку школи підвищення кваліфікації. 17 вересня 1967 тут було урочисто відкрито меморіальну дошку: «В цьому будинку з березня по червень 1917 р. знаходився виконком міської Ради робітничих і солдатських депутатів». 6 вересня 1979 колишній будинок Подільської духовної консисторії внесено під № 1645 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. Пам'ятка характеризує міську забудову другої половини 19 століття. Сьогодні в будинку діє церква Богоявлення Господнього Української автокефальної православної церкви. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 215.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 5 (на розі з Домініканською вулицею). Пам'ятка архітектури (охоронний № 1646) – будинок окружного суду. Нині – виробничий корпус Кам'янець-Подільського колективного швейного підприємства. Пам'ятка є характерним зразком вирішення громадської споруди в еклектичному стилі з використанням елементів ренесансного та класицистичного стилів. 5 грудня 2002 на будинку урочисто відкрито меморіальну дошку Міністерству військових справ УНР. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіz hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 71; Папевська С. Окружний суд: Біографія будинку / Малюнок художника В. Донця // Прапор Жовтня. – 1983. – 17 вересня. – С. 4; Дворянского собрания дом, 1857–1893 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 149; Про столичне минуле: Пам'ять // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 2; Пам'яті військ УНР // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 6 грудня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 222–224; Будзей Олег. Вірменський ринок, 5: Біографія будинку // Подолянин. – 2005. – 4 лютого. – С. 5; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 47–49; Kamieniec Podolski: Przewodnik turystyczny. – Lwów, 2005. – S. 245–246.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 6. Сьогодні це адміністративний будинок районної влади. У давні часи тут стояв довгий одноповерховий будинок гауптвахти. Його у 18 столітті збудував Ян де Вітте. На початку 19 століття будинок перебудували за участю інженера Дементія Мелещенова. У давнину гауптвахта – це сторожове приміщення зі спеціальним майданчиком, на який виводили варту. Після скасування гауптвахти в її будинку розміщувалася добровільна охорона (вільно-пожежне товариство). Навпроти будинку гауптвахти стояв пам'ятник Миколі І – обеліск із написом на білій мармуровій дошці: «23 вересня 1842 року о 9-й годині вечора Його Імператорська Величність Государ Імператор Микола Павлович, прибувши до Кам'янця, на цьому місці забажав вийти з екіпажу і, оглянувши військовий караул, прослідував пішки до губернаторського будинку, де мав зупинку». У радянський час колишній будинок гауптвахти обладнали під гараж. Після Великої Вітчизняної війни від колишнього будинку гауптвахти залишилися тільки руїни. У повоєнний час на цьому місці збудували триповерховий будинок, в якому розмістився райвиконком, відбувалися сесії районної ради. 6 вересня 1991 над будинком райвиконкому вперше замайорів український національний синьо-жовтий прапор (тоді ще поруч із державним червоно-лазуровим прапором УРСР). Для цього заздалегідь у Львові купили великий, гарний, обшитий торочкою синьо-жовтий прапор, аби він не виглядав біднішим від червоно-лазурового. Коли замість райвиконкому було створено райдержадміністрацію, то вона теж працювала в будинку № 6, аж доки не перебралася на Троїцьку вулицю. Тепер будинок на Вірменському ринку зостався у повному віданні районної ради. Тут також працюють окремі відділи райдержадміністрації. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 215.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 7. Двоповерховий будинок у формі букви Г. Спочатку це були два розташовані поруч вірменські будинки 16 століття – обидва прямокутні в плані (10х8 м). У 17 столітті обидва будинки видовжилися на північ майже вдвічі. У другій половині 17 століття будинки були триповерховими, на високому цоколі. На початку 18 століття їх об'єднали, але перебудова та перепланування об'єднаного будинку тривала й у 18–20 століттях. Будинок зазнав значних руйнувань під час Великої Вітчизняної війни. Під час повоєнної відбудови втрачено всі елементи декору будинку, крім оздоблення входу. На фасаді будинку колись була табличка з написом «Якуб Левонович, 1646 р.». Наприкінці 18 століття будинок належав відомій у місті родині Декапралевичів. Пізніше серед власників будинку були Недобельський, Лесневич, а перед Першою світовою війною – Бронштейн. Сьогодні в північній частині будинку міститься філія інституту землеустрою. 6 вересня 1979 будинок внесено під №1647 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. Пам'ятка характеризує міську забудову другої половини 19 століття. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 224.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 8. У 16–17 століттях це були три споруди. Після перебудови в середині 19 століття їх об'єднали у великий триповерховий будинок із наскрізним проїздом у центрі північного фасаду. На початку 20 століття будинок належав Тадею Ганицькому. Нині адміністративне приміщення колективного швейного підприємства. * Богданов В. Тут живуть швачки // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 216.

*ВІРМЕНСЬКИЙ РИНОК, 10. Нині тут розміщується пожежна частина. А у 18 столітті стояв палац Яна де Вітте – коменданта (1768–1785) Кам'янецької фортеці. 1802 його син – генерал-лейтенант російських військ Юзеф де Вітте (1739–1815) продав будинок урядові за 10 тисяч рублів сріблом. У придбаній будівлі було зроблено відповідні перебудови та влаштовано палац губернатора. Щоб надати будинкові більшої помпезності, його прикрасили портиком із колонами. На захід від палацу губернатора стояв ще один будинок, сполучений з палацом склепінням. Під цим склепінням від майдану брав початок Губернаторський (а ще раніше й тепер Комендантський) провулок, а в будинку містилася канцелярія губернатора. Колись це був будинок вірменського магістрату. У січні 1920 (тоді Кам'янцем востаннє і дуже недовго володіли поляки) обидва будинки – і колишній палац губернатора, і колишня губернська канцелярія – згоріли. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 217–219.

*Вірменські квартали – квартали Старого міста на південь від Вірменського ринку, в яких у середні віки було зосереджено життя вірменської громади міста. Основні вулиці – Вірменська, Шпитальна, південна частина вулиці Довгої, провулки – Миколаївський, Тісний, Комендантський. * Ківільша Г. Вірменський слід // Подолянин. – 2001. – 24 серпня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 205–262.

ВІРМЕНСЬКІ СКЛАДИ – пам'ятка архітектури (охоронний № 743). Старе місто. На розі Вірменської вулиці та Миколаївського провулка. Залишки вірменських будинків 16–17 століття. * Армянские склады // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 134; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 229, 230.

Вірменські хутори – село. Тепер Залісся Друге (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946).

ВІРМЕНСЬКОГО ЄПИСКОПА ПАЛАЦ. → Вірменський торговий будинок.

ВІРМЕНСЬКОГО ШПИТАЛЮ БУДИНОК. Старе місто. Шпитальна, 3. Пам'ятка архітектури (охоронний № 656). * Армянского госпиталя дом // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 136.

«ВІРТУАЛЬНИЙ КАМ'ЯНЕЦЬ» – компакт-диск НВПП «Омега». Пропонує здійснити віртуальну подорож Старим містом, ознайомитися з його пам'ятками. Автор проекту Володимир Романишин. * Кам'янець віртуальний // Подолянин-ревю. Кам'янець і кам'янчани. – 1999. – № 1 (вересень). – С. 2; Тимчук Людмила. «Віртуальний Кам'янець» для школярів // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 21 лютого. – С. 13.

ВІСБАДЕН – місто в Німеччині. 14 січня 1992 до Кам'янця-Подільського прибув перший гуманітарний вантаж із Вісбадена. * Сокульська Ольга. Кам'янець – Вісбаден: співпраця триває: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 30 травня. – С. 7.

«ВІСБАДЕН – ШІРШТАЙН – КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ» – товариство. Голова Марія фон Павельц-Вольф. * Гординчук Микола. «Ми вражені прогресом у Кам'янці-Подільському»: Прес-конференції // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 15.

*Вісімнадцятого березня (18 Березня) вулиця. Новий план. Довоєнна радянська назва сучасної (від 1 червня 1992) і давньої вулиці Гунської. Після війни це була вулиця Паризької Комуни. # 18 березня в радянському календарі – День Паризької Комуни.

«Вісник академії» – газета ПДАТА (Подільської державної аграрно-технічної академії). Первісна назва (від листопада 1997) – «Поле». Нині (від 2004) – «Вісник університету».

«ВІСНИК УНІВЕРСИТЕТУ» – газета ПДАТУ (Подільського державноного аграрно-технічного університету). Первісна назва (від листопада 1997) – «Поле», згодом (до 2004) – «Вісник академії». Перший редактор – Іван Васильович Демчик (4 липня 1952 – 5 липня 2003). Перші номери виходили при сприянні газети «Подолянин», від лютого 1998 – самостійно. * Гідний син подільської землі // Подолянин. – 2002. – 5 липня. – С. 17; Міркотан Ольга. «Вісник» народився з «Поля»: Акули пера // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 4; [Співчуття] // Подолянин. – 2003. – 11 липня. – С. 19.

«Вісти» («Вісти Кам'янець-Подільського військово-революційного комітету та Кам'янецького бюро Комуністичної партії (більшовиків) України») – газета. Перше число побачило світ у листопаді 1920. Виходила до вересня 1921.

«Вісті» – газета. Видавалася в Кам'янці-Подільському замість «Червоної правди» (від травня 1922). * Бейдер Ю. Вірні наслідувачі: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1962. – 5 травня. – С. 4.

Віспощепильний інститут. Тепер (від 1962) у будинку розміщується міська дитяча музична школа. Сучасна адреса – Шевченка, 35. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 194; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 300–301.

«ВІТ'А ДРУК» – приватне поліграфічне підприємство. Остання адреса – Князів Коріатовичів, 21 (одне з приміщень, що раніше належало меблевій фабриці); до того – Хмельницьке шосе, 38 (СКБ МЕТ). Зареєстровано в міськвиконкомі 6 вересня 1996. Засновник, власник і директор Віталій Юрійович Ящишин (народився 3 березня 1973). Серед послуг: трафаретний друк на різних матеріалах – папері, ПВХ-плитах, самоклейких матеріалах, гофрокартоні, текстилі тощо, рекламні плакати на жорсткій основі. Виготовляє також сувеніри із символікою міста (тарілки, футболки). Співпрацює з усіма великими підприємствами міста (каталоги, розробка емблем, логотипів), з історичним музеєм-заповідником. Серед друкованої продукції: путівник Людмили Станіславської «Стара фортеця» (2002), 24-сторінковий фотоальбом «Кам'янець-Подільський», підготовлений історичним музеєм-заповідником. 2006 забезпечило дизайнерську підготовку й друк повноколірного видання «Художня школа від учора до сьогодні» (макет Юлії Табенської). * Будзей Олег. Із символікою міста // Подолянин. – 2006. – 26 травня. – С. 3.

Вітівка – село. Ще одна назва села Татариски, зафіксована 1789. Нині (від 7 березня 1946) Смотрич.

ВІТКІВЦІ – село. Входить (як і Кудринці, Червона Діброва) до Завальської сільської ради. Розташувалося на лівому березі Збруча (між селами Завалля та Збруч; на протилежному березі – Боришківці Борщівського району Тернопільської області). Зафіксовані назви – Війтківці, Війтівці (очевидно, від слова «війт»). Перша згадка в документах – 1460 (у списку сіл Кам'янецького округу, з яких дозволено брати десятину на користь кам'янецьких біскупів). 1493 належали Борису, який платив податок за 7 димів. 1565 село належало Струсям. 1605 при поділі маєтку галицького каштеляна Юрія Струся перейшло до його доньки Олени. 1708 збудовано дерев'яну Хрестовоздвиженську церкву, 1805 – кам'яну (також Хрестовоздвиженську), 1841 – дзвіницю (стоїть окремо від церкви). 1889 відкрито церковнопарафіяльну школу. 1895 для неї коштом селян при допомозі училищної ради зведено дерев'яне приміщення. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 118, мешканців – 656. За даними на 1998: дворів – 120, мешканців – 238. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 262–264; Гарнага І. Звідки пішла назва. Великозалісся. Вихватнівці. Вітківці // Прапор Жовтня. – 1971. – 4 вересня. – С. 4; Витковцы // Подолянин. – 1993. – 17 липня. – С. 4.

*Вітовська вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Успенської. # На вулиці є брама, збудована, на думку Сергія Шкурка, Вітовтом десь на початку 15 століття. Вітовт (Вітаутас, Вітольд; 1350 – 1430) – литовський князь [УСЕ-2003]. На думку ж Галини Осетрової, назву вулиці дали фортечні або, як їх називали в народі, Віттові казарми. * Шкурко С. Міські брами: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1979. – 16 листопада. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 259–260.

ВІТРЯНА БРАМА. Старе місто. * Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 142; Рен К. «Вітряна» брама: Пам'ятники минулого // Червоний кордон. – 1940. – 8 серпня. – С. 4.

Вітрянка – ще одна назва села Слобідка-Малиновецька у 19 столітті.

*Вітте вулиця. Старе місто. Назва частини вулиці Руської у 18 столітті. Інша назва цієї частини – вулиця Набережна. # Ян де Вітте – знаменитий комендант фортеці у 18 столітті.

*Віттовська вулиця. Руські фільварки. Нині вулиця Берлін Люби.

ВІЧНИЙ ВОГОНЬ у сквері Танкістів. Запалив 24 березня 1974 на могилі невідомого солдата генерал армії Дмитро Лелюшенко. Тимчасово погашено, через економічну скруту, 2 лютого 1993. Упродовж 11 років вогонь запалювали тільки у виняткових випадках: до Дня Перемоги, до річниці визволення міста. Постійне горіння відновлено 25 березня 2004. * Вічній пам'яті – Вічний вогонь // Подолянин. – 1993. – 11 березня. – С. 1; Людмила Орусь: я так не говорила // Подолянин. – 1993. – 13 березня. – С. 1; Бабляк Віталій. Тимчасовий Вічний вогонь: Млин новин // Подолянин. – 24 березня. – С. 1; Гори у віках, вогонь Перемоги! // Подолянин. – 2004. – 26 березня. – С. 1.

«ВОГНИК» – продуктова крамниця № 21. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 34 (на розі з Уральською вулицею). Крамниця відома в народі як «Червоний магазин». Двоповерховий будинок із червоної цегли збудовано 1911. Він належав Товариству споживачів, заснованому 1897 Петром Затонським. На будинку білою цеглою було викладено «Общество потребителей, 1911». * Сис Т. Кооператор Поділля: Відродження // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 21 липня. – С. 3.

ВОДНА БАШТА. Одна з 12 башт Старого замку. Стоїть окремо. Збудовано Водну башту в 15 столітті. В опису замку 1544 відведено кілька рядків і їй: «Біля цієї самої [Пільної] брами з боку поля є давно поставлена та споруджена башта, яку називають Водною. Вона стоїть над річкою Смотричем, з якого тут для всіх фортечних потреб накачують воду особливими колесами, які нині заново полагодили та обкували залізом». Колеса та інші механізми, за допомогою яких качали воду, не збереглися. Зате у башті дуже гарно зберігся сам колодязь. Він складається з трьох квадратних у плані заглиблень: верхнє – 4,5 м х 4,5 м, середнє – 3,5 м х 3,5 м, нижнє – 2,5 м х 2,5 м. Верхнє заглиблення заввишки 4 м, два нижніх – по 3,5 м, тобто загальна глибина колодязя – 11 м. * Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 24; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 95–96.

ВОДНА СТАНЦІЯ. Ще перед Другою світовою війною в Кам'янці-Подільському планували збудувати водну станцію для дорослих. Але збудували її тільки 1957 на річці Смотрич наприкінці вулиці Кармалюка (нині Онуфріївська). Відкрито 23 червня 1957, того ж дня тут відбулися змагання з плавання в рамках VІІ спартакіади студентів педінститутів УРСР (найкраще виступили харків'яни). Комплекс складався з греблі, пляжу, водноспортивної та човнопрокатної станцій. Урочисте відкриття пляжу відбулося 7 липня 1957. 13 липня 1957 на водній станції відбулося велике свято молоді (запливи школярів на 50 м, ігри у воді «Водний листоноша», «Кольоровий м'яч», «Мильний пузир» тощо). * Юрист С., Радіонов В., Церкус К., Штейнбок І., учні Кам'янець-Подільської середньої школи № 1. Де покупатись? // Сталінська молодь. – 1939. – 10 червня. – С. 3; Щоб квітувало рідне місто: [Передова] // Прапор Жовтня. – 1957. – 5 квітня. – С. 1; Мороз В. На VІІ спартакіаді педвузів УРСР / Фото С. Цільника // Прапор Жовтня. – 1957. – 26 червня. – С. 3; Спартакіада педвузів УРСР // Радянська Кам'янеччина. – 1957. – 28 червня. – С. 4; Токарєв Є. Не забруднювати річку: Листи до редакції // Прапор Жовтня. – 1957. – 28 червня. – С. 3; Цього літа трудящі Кам'янця-Подільського одержали чудовий подарунок... / Фото Н. Ліхтермана // Прапор Жовтня. – 1957. – 30 червня. – С. 4; Мельник І, учень сільськогосподарського технікуму. Утримувати водний басейн у зразковому стані // Прапор Жовтня. – 1957. – 3 липня. – С. 3; Зорін В., Дець М. Міський пляж відкрито!: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1957. – 10 липня. – С. 4; Денисов В. Свято молоді // Прапор Жовтня. – 1957. – 14 липня. – С. 4; Про санітарний режим і підтримку громадського порядку на території водної станції і на пляжах міста та запобігання нещасних випадків з людьми: Обов'язкове рішення № 6 виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської Ради депутатів трудящих від 8 липня 1957 року // Прапор Жовтня. – 1957. – 17 липня. – С. 4; Гришин І. Хіба так керують, тов. Гельбейн? // Прапор Жовтня. – 1957. – 19 липня. – С. 4; «Хіба так керують, тов. Гельбейн?»: Слідами виступів «Прапора Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1957. – 16 серпня. – С. 4; Батюк Ю., Фаренюк П., викладачі медучилища. Стоять човни на причалі: Під гострим кутом // Прапор Жовтня. – 1965. – 6 липня. – С. 4; Урода Б. Як то колись було...: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1987. – 3 липня. – С. 3; Будзей Олег. Пляж на Смотричі: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 9 червня. – С. 6.

«ВОДНІ БАГАТСТВА ХМЕЛЬНИЧЧИНИ» – 52-сторінкова книжечка Степана Ковальчука, Людмили Любінської та Юрія Сорочана. Побачила світ на початку липня 2001 у видавництві «Абетка». * Маленька енциклопедія про великі ресурси // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 21.

ВОДОГІН. 1912 міська дума оголосила тендер на будівництво чавунного централізованого водогону в Старому місті. Переможцями стали фахівці із Санкт-Петербургу. 1912 введено в дію першу свердловину в Старому місті. 1954 побудовано Смотрицький водозабір із насосною станцією другого підйому, 1957 введено в дію свердловини на Біланівці. 1965 в Кам'янці-Подільському було 53 км водогону, 12 насосних станцій першого підйому та 4 – другого. 1969–1971 проведено роботи біля річки Мукша на околиці села Жовтневе: задіяно 7 артезіанських свердловин, якими в місто щодоби надходить до 6 тисяч кубометрів води. * Побережний І. Водогінне господарство // Прапор Жовтня. – 1947. – 28 грудня. – С. 2; Буяр М. Водопостачання: проблеми і перспективи // Прапор Жовтня. – 1972. – 22 січня. – С. 2; Власюк Вероніка. Дністровському водогону – 30: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 5.

*Водойма – сквер. Новий план. → Гунські криниці.

*Водоймище – сквер. Новий план. → Гунські криниці.

ВОДОКАЧКА, споруда з насосами для постачання води у водогін, паровози тощо. Станційну водокачку Кам'янця-Подільського було зруйновано під час війни. Відбудова розпочалася 1944 бригадою з шести чоловік. Повністю відбудовано 1947. * Тарасенко Ф., старший машиніст водокачки. Достроково відбудували водокачку // Прапор Жовтня. – 1947. – 10 серпня. – С. 1.

ВОДОЛІКАРНЯ. → Бальнеологічна лікарня.

*ВОДОП'ЯНОВА ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Назву дано, очевидно, 1934. До того – Перший Безіменний провулок. Веде від вулиці Франка на південь. # Водоп'янов Михайло Васильович (6(18) листопада 1899 – 11 серпня 1980) – генерал-майор авіації (1943), один із перших Героїв Радянського Союзу (20 квітня 1934). Учасник врятування челюскінців (1934), повітряної експедиції на Північний полюс (1937). Під час Великої Вітчизняної війни командував дивізією бомбардувальників далекосяжної дії. Автор роману «Кирєєви» (1956), повістей, оповідань, автобіографічної книги «Полярний льотчик» (1952), книги «Валерій Чкалов» (1954).

ВОДОСПАД. У Кам'янці-Подільському є водоспад Круча під Замковим мостом. Ще один водоспад розташувався біля Новопланівського мосту. Про нього Олександр Сементовський у книзі «Кам'янець-Подільський» (1862) написав як про «струмінь води, що природно відділяється від джерела гунської криниці й падає кришталевою стрічкою в Смотрич зі стелі заввишки в 50 футів». Наведена Сементовським цифра – 50 футів (15 метрів) – явно замала. Сучасна оцінка висоти водоспаду – 27 метрів. Невеличкий водоспад є на річечці Дібруха (вулиця Об'їзна на Підзамчі), неподалік від місця її впадіння в Смотрич. * Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 164–165.

ВОЗДВИЖЕННЯ ЧЕСНОГО ХРЕСТА, церква. → Хрестовоздвиженська.

Вознесенська (Вознесіння Господнього) церква – українська православна церква 16–17 століть. Старе місто. Стояла на заході Вірменського ринку. Дерев'яна, з двома круглими банями, з окремою дзвіницею. Найдавніша виявлена згадка – 1533. Трифон Коробейников у звіті 1593 церкву не згадує. 1664 настоятелем церкви був Василь Стефанович. Єдине зображення храму на мідериті Кипріяна Томашевича 1673–1679 (позначена літерою Z). Знищена 1672 під час облоги міста турками. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 20–21; Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 129; Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K.–Warszawa, 1815. – S. 71; Сіцінський Ю. Нариси з історичної топографії міста Кам'янця-Подільського та його околиць. – Кам'янець на Поділлю, 1994. – С. 17; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 110–112.

ВОЇН-ІНТЕРНАЦІОНАЛІСТ. 1986 створено об'єднану міську та районну раду воїнів-інтернаціоналістів. * Олександров К. Радилися воїни-інтернаціоналісти // Прапор Жовтня. – 1989. – 16 травня. – С. 1; Кособуцький В. Рівняємось на подвиги: Ми – інтернаціоналісти // Прапор Жовтня. – 1989. – 19 травня. – С. 3.

*ВОЙКОВА ПРОВУЛОК. Біланівка. Виборча дільниця № 3. Раніше вулиця Козача (назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії). # Войков Петро Лазарович (насправді – Вайнер Пінхус Лазарович; 1(13) серпня 1888, Керч – 7 червня 1927, Варшава) – революціонер, дипломат. Партійні псевдоніми – Петрусь, Інтелігент. Народився в сім'ї майстра металургійного заводу. У 1903–1917 – меншовик. За революційну діяльність виключали з Керчинської та Ялтинської гімназій, Петербурзького гірничого інституту. Брав участь у терористичних актах. 1907 емігрував до Швейцарії, де перебував до 1917. Навчався в Женевському та Паризькому університетах. Повернувшись до Росії, у серпні 1917 став членом РСДРП(б). У жовтні 1917 голова міської думи в Єкатеринбурзі. У січні – грудні 1918 – комісар постачання Уральської області. Учасник вбивства царської сім'ї. 1919 – заступник голови правління Центроспілки. Від жовтня 1920 одночасно член колегії наркомату зовнішньої торгівлі. Від 1921 заступник голови державного тресту «Північліс». Повпред СРСР у Польщі (від жовтня 1924). Убито у Варшаві Борисом Ковердою, поховано в Москві біля Кремлівської стіни. * Бабляк В. Червоний дипломат: До 90-річчя з дня народження П. Л. Войкова // Прапор Жовтня. – 1978. – 12 серпня. – С. 3; Солоп В. Хто ж такий Войков?: Історії – правду // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 2 березня. – С. 3; Зенькович Н. А. Покушения и инсценировки: от Ленина до Ельцина. – 1998. – Глава 4.

Войкова (імені Войкова) кінотеатр. Новий план. Шевченка, 41 (на розі з вулицею Гунською). Серед працівників кінотеатру – Валентин Домінікович Міняйло. За його розрахунками встановлювалося технологічне устаткування у відбудованому кінотеатрі, а також проводився перехід на широкоформатний показ. Нині районний Центр культури та мистецтв. # → Войкова, провулок. * Печенюк Г. Вище темпи відбудови кінотеатру // Прапор Жовтня. – 1949. – 30 вересня. – С. 2; Більше 35 років працює в системі кіно... // Прапор Жовтня. – 1969. – 27 серпня. – С. 4; Кур'ян Л. Знову запрошує відеосалон // Прапор Жовтня. – 1989. – 6 січня. – С. 4.

*ВОКЗАЛЬНА ВУЛИЦЯ. Виборчі дільниці № 23, № 25, № 26. Проходить на схід від залізничної лінії попри залізничний вокзал Кам'янця-Подільського. На захід від залізничної лінії паралельно до Вокзальної пролягла вулиця Привокзальна. Вокзальна має складну розгалужену структуру. Початкова частина вулиці є межею між містом і селом Кам'янка. Від Вокзальної на схід відходить вулиця Леніна – центральна вулиця Кам'янки (початковий відрізок вулиці належить місту).

ВОЛЕЙБОЛ – командна спортивна гра між двома командами по 6 спортсменів. Полягає у відбиванні м'яча руками над сіткою так, щоб він упав на поле суперника. Гра триває до трьох виграних партій. 11 листопада 1992 команда «Поділля» (Кам'янець-Подільський) стартувала в першій лізі чемпіонату України серед чоловіків. Перший тур упродовж п'яти днів проведено в Кам'янці-Подільському – в спортивному залі медичного училища (мікрорайон Жовтневий). «Поділля» три матчі виграло, два програло. Другий тур – Горлівка, 4–7 грудня; третій тур – Маріуполь, 24–27 грудня 1992. * Волейбол // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 261–262; Доложевський Олександр. Щасливого старту!: Спорт // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 7 листопада. – С. 1; Перший тур завершився: Волейбол // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 21 листопада. – С. 2.

*Володарського вулиця. Старе місто. Радянська назва (до 11 вересня 1990) вулиці Троїцької. # Володарський В. (насправді – Мойсей Маркович Гольдштейн; 1891 – 20 червня 1918) – діяч російського революційного руху. Народився в містечку Остропіль (нині село Старий Остропіль Старокостянтинівського району) в сім'ї бідного ремісника. Після перемоги більшовиків був петроградським комісаром у справах преси, пропаганди й агітації. Загинув 20 червня 1918 від руки есерівського терориста. * Файвеліс Л. Пам'яті М. М. Володарського // Прапор Жовтня. – 1971. – 15 грудня. – С. 4; Козлова Н. Трибун революції: До 90-річчя з дня народження В. Володарського // Прапор Жовтня. – 1981. – 12 грудня. – С. 4.

*ВОЛОДИМИРА МАКСИМЧУКА ВУЛИЦЯ. Селище цукрового заводу. → Максимчука вулиця.

*Володимирська вулиця. Новий план. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Високої. Пропозицію реалізовано не було. Сьогодні вулиця Сіцінського.

ВОРОН – птах родини воронових, ряду горобцеподібних. Інша назва – крук. У Кам'янці-Подільському його гнізда знайдено на скелях Смотрицького каньйону, на деревах лісосмуг уздовж Хмельницького шосе та залізничної колії. Узимку круки збираються на міському звалищі сміття, території навчально-дослідного господарства ПДАТУ, міському кладовищі. * Будзей Ольга. Ворон – не ворона: 1 квітня – День птахів // Подолянин. – 2006. – 31 березня. – С. 7.

ВОРОНА – птах родини воронових, ряду горобцеподібних. Інша назва – ґава. У Європі два підвиди – чорна та сіра. В Україні чорна ворона – рідкісний залітний птах, в Кам'янці-Подільському її немає. Навпаки, сіра ворона в Україні – осілий птах. У Кам'янці-Подільському, як вказує Василь Храневич (1926), вона іноді гніздилася, а в жовтні 1917 на міському базарі здобуто особину цього виду рудого забарвлення. За дослідженнями, проведеними науковцями НПП «Подільські Товтри», нині цей вид дуже рідко трапляється у межах міста. Лише раз (1995) гніздо ворони сірої зареєстровано в дендропарку. А в осінньо-зимовий період біля меж міста помічено лише окремі особини. Їх можна замітити і на галявинах скверу Танкістів. * Будзей Ольга. Ворон – не ворона: 1 квітня – День птахів // Подолянин. – 2006. – 31 березня. – С. 7.

*Ворошилова вулиця. Польські фільварки. Нині (від 27 грудня 1961) вулиця Суворова. # Ворошилов Климент Єфремович (23 січня (4 лютого) 1881 – 2 грудня 1969) – радянський військовий, партійний і державний діяч. Маршал Радянського Союзу (1935). Голова Президії Верховної Ради СРСР (1953–1960). Член Політбюро ЦК КПРС (1926–1960). Герой Радянського Союзу (1956, 1968), Герой Соціалістичної Праці (1960). Від березня 1953 до травня 1960 – голова Президії Верховної Ради СРСР.

* Ворошилова майдан. Польські фільварки. Раніше Георгіївський майдан. Нині немає.

Воскресенська церква. Руські фільварки. Після скасування Воскресенського монастиря кам'янецький староста Федір Бучацький 1452 влаштував на Руських фільварках парафіяльну церкву, яка проіснувала до 1672. Місцем розташування цієї церкви Мойсей Доронович (1883) називає садибу парафіяльного священика Омеляна Капачинського, що межувала з церковною садибою, на якій до 1861 стояла стара дерев'яна церква. Руйнацію збудованої Бучацьким церкви пов'язують з облогою Кам'янця турками: зокрема, саме на Руських фільварках стояв загін козаків гетьмана Петра Дорошенка, який, розташувавшись на пагорбі, обстрілював Руську браму. Близько 1730 новий дерев'яний храм збудували василіани. При церкві було Воскресенське чоловіче братство та святої великомучениці Катерини жіноче братство. З огляду на поганий стан Вознесенської церкви 1783–1785 зведено дерев'яну Покровську церкву. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 96–98, 99–100; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 191, 233, 241.

Воскресенське чоловіче братство. Діяло при Воскресенській церкві на Руських фільварках. Статут братства 1745 затвердив єпископ Афанасій Шептицький. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 97.

Воскресенський монастир. Руські фільварки. * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 34, 37.

«ВОСКРЕСІННЯ» – духовний театр вогню (Львів). 8 жовтня 2005 виступав у Кам'янці-Подільському під час військово-історичного фестивалю «Терра Героїка». * Затеррований Кам'янець // Подолянин. – 2005. – 14 жовтня. – С. 3; І ожила козацька слава... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 5.

«ВОСХОД» – швейна фабрика в Старій Ушиці. Введено в експлуатацію 1976. Тоді на фабриці шили фуфайки, чоловічі та жіночі куртки, халати, постільну білизну. Зупинилася наприкінці 1994. Відновлено роботу в травні 1999, коли на фабрику прийшли підприємці на чолі з Іваном Івановичем Кушніром. Фабрика шиє чоловічі та дитячі штани. * Марунчак Микола. Відроджена фабрика // Подолянин. – 2002. – 6 червня. – С. 3.

ВОСЬМА ШКОЛА. У школі навчалися джазовий піаніст Михайло Альперін, композитор і співак Аркадій Укупник, шаховий композитор Анатолій Василенко, доктор фізико-математичних наук Юрій Теплінський. * Подолян М. В середній школі № 8 // Прапор Жовтня. – 1962. – 6 березня. – С. 4; Фото учня середньої школи № 8 М. Альперіна // Прапор Жовтня. – 1969. – 3 червня. – С. 3; Вірич Г. З когорти «Легіону честі» кам'янчанин О. К. Горлінський, представник Радянського комітету ветеранів війни // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3.

*ВОСЬМОГО БЕРЕЗНЯ (8 БЕРЕЗНЯ) ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Раніше провулок Покровський (назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії). Починається та закінчується на вулиці Нагірній, утворюючи півдугу. Кінцеві показники: зліва – № 15, справа – № 14. # 8 Березня – Міжнародний жіночий день.

ВРУБЛІВЦІ, село. Центр Врубловецької сільської ради (підпорядковані села – Станіславівка, Яруга). Розташувалося біля річки Тернава, за 2 км від її впадіння в Дністер. Перша згадка – 1460 (у списку сіл Кам'янецького округу, з яких дозволено брати десятину на користь кам'янецьких біскупів). Визволено від німецько-фашистських загарбників 1 квітня 1944. 10 березня 1960 Врублівці «підживилися» селом Мар'янівка. Біля села виявлено палеолітичну стоянку на Дністрі. 1878 знайдено кремнієве скребло та ніж разом із кістками мамонта. 1923 у селі створено сільськогосподарську артіль «Набат». Колгосп «Дружба» (до 27 січня 1989 – імені Жданова). Свинарка колгоспу імені Жданова Галина Дремляк була делегатом XIX Всесоюзної партійної конференції (1988). За даними на 15 січня 1970 – 1393 мешканці. За даними на 1998: дворів – 458, мешканців – 937. У селі народилися подільський композитор, заслужений працівник культури України Микола Петрович Мельник (14 травня 1947), музикант і педагог Анатолій Антонович Гуківський (1 грудня 1937), підполковник міліції у відставці, автор віршів і гуморесок Анатолій Олександрович Стороженко. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 153–156; Фурман В. Ще один сільмаг // Прапор Жовтня. – 1968. – 9 січня. – С. 2; Гарнага І. Звідки пішла назва. Врублівці. Гаврилівці // Прапор Жовтня. – 1971. – 11 вересня. – С. 4; Врублівці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 358; Кочергін В. І назвали «Дружба» // Прапор Жовтня. – 1989. – 4 лютого. – С. 1; Фурман В. Рушничок тітки Марії // Прапор Жовтня. – 1990. – 7 липня. – С. 5; Не може Юрій Миколайович жити без колгоспу // Подолянин. – 1993. – 7 серпня. – С. 1; Марунчак М. Нова мітла по-новому мете. У Врублівцях // Подолянин. – 1996. – 14 вересня. – С. 2.

ВРУБЛОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Врублівці, Станіславівка, Яруга. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1165 (чоловіків – 523, жінок – 642). Голова Лідія Володимирівна Євстафієва. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ВСЕРОСІЙСЬКИЙ ПЕРЕПИС НАСЕЛЕННЯ 1897. Проведено за станом на 28 січня (9 лютого). За даними перепису в Кам'янці-Подільському було 35934 мешканця. Для порівняння вкажемо дані для інших міст Подільської губернії, що мали понад 15 тисяч мешканців: Вінниця – 30563, Балта – 23363, Проскурів – 22855.

ВСЕСВІТНІЙ ФОРУМ УКРАЇНЦІВ. Проведено чотири форуми (усі в Києві; перший – 21–24 серпня 1992, останній – 18–20 серпня 2006). Делегатом усіх чотирьох форумів була кам'янчанка Євгенія Іванівна Сохацька. * Нові виелики українства (про IV Всесвітній форум українців): Актуальні інтерв'ю / Розмовляв Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 1 вересня. – С. 4.

ВСЕСОЮЗНЕ ДОБРОВІЛЬНЕ ТОВАРИСТВО ЛЮБИТЕЛІВ КНИГИ. Міське та районне відділення створено в березні 1975. Головами правлінь обрано Маргариту Бойцову та Михайла Маньковського. 7 вересня 1975 у парку культури та відпочинку міське відділення провело свято «День книголюба». * Вікторов К. [Кривошия В.], Михайлов М. [Маньковський М.] Конференції // Прапор Жовтня. – 1975. – 18 березня. – С. 3; Анатолько Н. [Ненцінський А.] Приходьте на свято, книголюби // Прапор Жовтня. – 1975. – 5 вересня. – С. 4; Драненко В. Перші кроки книголюбів // Прапор Жовтня. – 1976. – 11 лютого. – С. 2; Казиміренко М. Звітують книголюби // Прапор Жовтня. – 1977. – 3 грудня. – С. 4; Захоплені книгою // Прапор Жовтня. – 1977. – 14 грудня. – С. 4.

ВСЕСОЮЗНИЙ З'ЇЗД ІСТОРИКІВ МЕДИЦИНИ. У роботі другого з'їзду (Ташкент, 1980) брало участь троє кам'янчан – Євген Васильович Мазурик, Василь Митрофанович Михайленко, Анатолій Сергійович Лонтковський. * Мазурик Є. З'їзд істориків медицини // Прапор Жовтня. – 1980. – 27 вересня. – С. 4.

ВСЕСОЮЗНИЙ З'ЇЗД КОЛГОСПНИКІВ. Четвертий з'їзд відкрився 23 березня 1988 у Москві. Серед делегатів: шофер колгоспу ім. Леніна села Завалля Іван Іванович Юрков, голова правління колгоспу «Шлях до комунізму» Сергій Артемович Тимчук. * Відкриття четвертого Всесоюзного з'ізду колгоспників // Прапор Жовтня. – 1988. – 25 березня. – С. 1; Бронін У. Довірила громада // Прапор Жовтня. – 1988. – 25 березня. – С. 1; Зустріч з делегатом // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 травня. – С. 3.

ВСЕСОЮЗНИЙ З'ЇЗД ЛІКАРІВ. 1988 делегатом з'їзду був головний лікар Кам'янець-Подільської міської лікарні Анатолій Сергійович Лонтковський. * Мазурик Є. Зустріч з делегатом // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 листопада. – С. 3.

ВСЕСОЮЗНИЙ З'ЇЗД ПРАЦІВНИКІВ НАРОДНОЇ ОСВІТИ. Відбувся у Москві 20–22 грудня 1988. * Прошу слова!: Представляємо кандидата в делегати Всесоюзного з'їзду вчителів // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 листопада. – С. 4; На педагогічному форумі країни // Прапор Жовтня. – 1988. – 24 грудня. – С. 1.

ВСЕСОЮЗНИЙ ЗЛІТ СТУДЕНТІВ. Відбувся у жовтні 1971 в Москві. Серед його учасників – студентка Кам'янець-Подільського педагогічного інституту Людмила Телішевська. * Телішевська Л. Незабутні враження // Прапор Жовтня. – 1971. – 5 листопада. – С. 2; Лисюк В. Повернувшись з столиці: У педінституті ім. В. П. Затонського // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 листопада. – С. 4.

ВСЕСОЮЗНИЙ ПЕРЕПИС НАСЕЛЕННЯ. * Софіяк Є., Лотоцький І. Скільки нас?: Про Всесоюзний перепис населення // Прапор Жовтня. – 1979. – 10 січня. – С. 2; Перепис: великий рахунок країни // Прапор Жовтня. – 1979. – 12 січня. – С. 1; Туровський А. Йде перепис: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1979. – 24 січня. – С. 4.

ВСЕСОЮЗНИЙ ФЕСТИВАЛЬ МОЛОДИХ ПОЕТІВ. У шостому фестивалі (Ташкент, 1972; відкрито 25 листопада, тривав 10 днів) брав участь Анатолій Ненцінський. * Ненцінський А. В домі узбецького брата // Прапор Жовтня. – 1972. – 30 грудня. – С. 4.

ВСЕУКРАЇНСЬКА НАРАДА МОЛОДИХ ЛІТЕРАТОРІВ. Відбулася 2006 в Криму. В нараді брала участь Оксана Почапська – магістрант Кам'янець-Подільського державного університету, авторка збірки «За тридев'ять віків, за тридесять дзеркал». * Почапська Оксана. «Лікнеп» для... літераторів: Враження // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 7; Грані тисячоліть на струнах слова. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 106–107.

ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ПЕРЕПИС НАСЕЛЕННЯ. Проведено за станом на 5 грудня 2001. Населення Кам'янця-Подільського становило 99610 чоловік. * Марунчак Микола. Скоро нас порахують: Подія // Подолянин. – 2001. – 12 жовтня. – С. 3; Всеукраїнський перепис населення 2001 р.: Цікаво знати // Подолянин. – 2003. – 28 лютого. – С. 2.

ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ СТАРОСТА – образна назва посади Григорія Івановича Петровського (1878–1958), який 19 років (від березня 1919 до літа 1938) був головою Всеукраїнського центрального виконавчого комітету (ВУЦВК). Тричі (1921, 1922, 1936) відвідував Кам'янець-Подільський. * Бабляк В. Г. І. Петровський на Кам'янеччині: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1973. – 7 грудня. – С. 4.

*Вузький провулок. Старе місто. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Попередня неофіційна назва – Макаревський провулок. Нині без назви. З'єднує Польський ринок і Зарванську вулицю з вулицею Довгою між школою № 1 (Польський ринок, 6) і крамницею «Ратуша» (Зарванська, 17).

«ВУЛИЦІ НАШОГО МІСТА» – рубрика в газеті «Прапор Жовтня». Започатковано 4 липня 1981. Вів рубрику Андрій Михайлович Терлецький (1917–2001). * Терлецький А. Подорож по Жовтневому // Прапор Жовтня. – 1981. – 4 липня. – С. 4.

«ВУЛИЦЯМИ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО» – книга Олега Будзея, видана 2005 (підписано до друку 1 квітня) львівським видавництвом «Світ» у серії «Історичні місця України» (її попередники: 2001 – «Вулицями старовинного Львова» Бориса Мельника, 2003 – «Ужгород відомий і невідомий» Йосипа Кобаля). Презентація відбулася в Кам'янці-Подільському 14 травня 2005 під час святкування Дня міста. Наклад – 3000 примірників. * Бабляк Віталій. Герої книги – вулиці: Анонс // Подолянин. – 2005. – 26 листопада. – С. 5; Герої книги – вулиці: Наші інтерв'ю // Книжковий світ. – 2005. – № 1. – С. 4–5; Кам'янець древній – серце Поділля: День міста // Подолянин. – 2005. – 20 травня. – С. 3; Кушнір Б. Зарум'янена мамина хлібина: Книгозбірня // Подолянин. – 2005. – 1 липня. – С. 6; Баженов Л. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 4, 166, 247; Куценко Леонід. Дон Кіхот із Кам'янця-Подільського: Микола Чирський. Літературний портрет. – К., 2005. – С. 46.

*ВУТІША ВУЛИЦЯ. Фактично – узвіз. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. З'єднує вулиці Суворова та Смотрицьку. У 19 столітті – південна частина Старопоштової вулиці (офіційну назву 15(27) лютого 1900 надала міська дума, 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії). Сучасна назва з 20 березня 1923. Згодом північну частину вулиці Вутіша приєднали до вулиці Ворошилова (від 1961 – Суворова). Єдина із 17 вулиць, перейменованих 1923, яка досі зберегла надане тоді ім'я. Можливо, тому, що сьогодні вже ніхто не знає, хто такий Вутіш. Прикінцеві показники вулиці: зліва – № 19, справа – № 26. Від вулиці (біля будинку № 19) починаються Польськофільварецькі сходи, які ведуть на Онуфріївську вулицю. На вулиці (за будинком № 24) раніше розливали мінеральну воду «Кам'янець-Подільська» (доки не збудували завод мінеральних вод на Довжку). # Вутіш Віталій (1902 – 3 липня 1922) – комуніст (з 1919), начальник партійно-радянської школи на Польських фільварках (1921–1922), член повітового партійного комітету КП(б)У. Помер від висипного тифу. Поховано 5 липня 1922 на Братських могилах (біля пам'ятника борцям за владу Рад). * Похорон тов. Вутіша // Вісти. – 1922. – 7 липня. – С. 1; Бєляєв В. Багаті і славні традиції // Кам'янець-Подільський: Літературно-художній альманах. – Хмельницький, 1956. – С. 5; Терлецький А. Імені Вутіша: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1986. – 4 січня. – С. 4; Будзей О. Вутіша: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 11 червня. – С. 6.

*ВУТІША, 5. Харчокомбінат. У грудні 1967 чи січні 1968 при харчокомбінаті відкрито обмінний пункт для обміну пшениці на сортове борошно, соняшника на олію. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1968. – 3 січня. – С. 4; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1974. – 18 червня. – С. 4.

В'ЯЖУЧИХ І ОБЛИЦЮВАЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ КОМБІНАТ. * Турбота про ефективність – турбота про людей // Прапор Жовтня. – 1980. – 14 жовтня. – С. 2–3.

ГАВРИЛІВЦІ – село. Входить до Рудської сільської ради. Відоме з 15 століття. За даними на 1998: дворів – 388, мешканців – 839. У військовій частині, розташованій у селі, 1939 службу проходив Михайло Пилипович Глушко (29 травня 1920 – 8 вересня 1943) – Герой Радянського Союзу (17 жовтня 1943). У селі він одружився, тут народився його син. Головну вулиця села названо іменем Глушка. У селі народився Юрій Анатолійович Москалюк (19 січня 1952) – голова Кам'янець-Подільського міськвиконкому (1990–1991). * Запрудська Н. Земляк-герой // Прапор Жовтня. – 1967. – 9 травня. – С. 3; Гарнага І. Звідки пішла назва. Врублівці. Гаврилівці // Прапор Жовтня. – 1971. – 11 вересня. – С. 4.

*ГАГАРІНА ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 19, № 21, № 22, № 27, № 28, № 30, № 33. Первісна назва, яка протрималася до 21 квітня 1961 – Лагерна. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці – Київська. 11(24) лютого 1914 комісія з відзначення в місті століття з дня народження Тараса Шевченка запропонувала міській думі перейменувати вулицю Лагерну на вулицю Шевченка. Через заборону відзначати ювілей поета назву вулиці знову не було змінено. У радянський час була вулицею Робітфаку, потім Постишева, але, оскільки Постишева репресували, вулиці повернули первісну назву – Лагерна. Простягнулася від вулиці Північної до території військово-інженерного інституту ПДАТУ. Перетинає вулиці Тімірязєва, Червоноармійську, Пушкінську, Драгоманова, Данила Галицького, Соборну, Князів Коріатовичів, Уральську, Гунську, Драй-Хмари. Протяжність вулиці – 10 кварталів. Вулиця Гагаріна – це найкоротший з п'яти новопланівських меридіанів. На вулиці розташовані два корпуси педагогічного факультету держуніверситету, військово-інженерний інститут ПДАТУ, клуб ВІІ ПДАТУ (колись – будинок офіцерів), два дитячих садки, кафе «Поділля», супермаркет «Фуршет» (відкрито 16 грудня 2004). 11 квітня 1966 тут вперше в Кам'янці-Подільському проведено день рідної вулиці (на ознаменування 5-річчя першого польоту людини в космос). # Гагарін Юрій Олексійович (9 березня 1934 – 27 березня 1968) – перший у світі космонавт, льотчик-космонавт СРСР. 12 квітня 1961 здійснив навколоземний політ на космічному кораблі «Восток». * Бобров І. Свято на вулиці Гагаріна: Початок хорошої традиції // Прапор Жовтня. – 1966. – 15 квітня. – С. 4: Будзей Олег. Юрій Гагарін: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 12 квітня. – С. 5; Будзей Олег. Гагаріна: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 13 серпня. – С. 5.

*ГАГАРІНА, 13. Міська стоматологічна поліклініка (створено 17 жовтня 1972). 9 січня 1973 сесія міськради затвердила план розвитку міста на 1973, в якому зазначено, що в місті почне діяти стоматологічна поліклініка. Головний лікар: з 14 лютого 2000 – Павло Іванович Гринчишин. 23–24 жовтня 2002 у Кам'янці-Подільському відбулася Всеукраїнська нарада-семінар стоматологів.* До нових висот // Прапор Жовтня. – 1973. – 12 січня. – С. 2; Головний над стоматологами // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 18 лютого. – С. 3; Чарівник, що вчить посміхатись: Здоров'я / Розмову вела О. Жмудовська // Фортеця. – 2001. – 14 червня. – С. 1,4; Мислюк Л. Як стоматології позбутись «карієсу»?: Медицина // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 6 вересня. – С. 3; Шуханова Т. Щоб на всі 32: Добра новина // Подолянин. – 2002. – 25 жовтня. – С. 1; Стоматологи визначають перспективу: Семінари // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 25 жовтня. – С. 1; Бабляк В. Зуби вищирили – коштів просять: Актуально // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 2; Будзей Олег. Добре жити там. А вставляти зуби – тут: 9 лютого – Всесвітній день стоматолога // Подолянин. – 2003. – 7 лютого. – С. 4.

*ГАГАРІНА, 30. Дитячий садок (дошкільний навчальний заклад) № 20 «Дзвіночок».

*ГАГАРІНА, 46. Житловий будинок. Уведено в експлуатацію 28 листопада 1995. * Гагаріна, 46: кому яку квартиру // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 9 грудня. – С. 2.

*ГАГАРІНА, 47. Корпус № 3 Кам'янець-Подільського державного університету. Належить педагогічному факультетові. У 1968–1969 тут на музично-педагогічному факультеті навчався Микола Горбаль – український поет, політв'язень. Закінчивши 1973 Львівську консерваторію, тут викладала (до переходу в Київський інститут культури) Софія Майданська – українська поетеса.

*ГАГАРІНА, 50. Двоповерховий будинок кафе «Поділля». Відкрито в липні 1962 як їдальню № 11 міськзмішторгу на 200 місць. * По вул. Гагаріна відкрилась їдальня № 11 // Прапор Жовтня. – 1962. – 17 липня. – С. 4; Гладков М. Нова їдальня // Прапор Жовтня. – 1962. – 21 липня. – С. 3; Грабнов П. До ваших послуг – нова їдальня // Прапор Жовтня. – 1962. – 7 серпня. – С. 3; Об'єктив показує // Прапор Жовтня. – 1962. – 16 жовтня. – С. 3.

*ГАГАРІНА, 52. 4-поверховий корпус № 6 Кам'янець-Подільського державного університету. Належить педагогічному факультетові. Це був один із корпусів ЗТФ Хмельницького технологічного інституту побутового обслуговування. 1986 ХТІПО передав будинок педінституту. * На фото // Прапор Жовтня. – 1970. – 1 травня. – С. 2.

*ГАГАРІНА, 54. Відомий як Будинок офіцерів. Нині клуб військово-інженерного інституту ПДАТУ. Тут у листопаді 1956 провів сеанс одночасної гри на 39 дошках міжнародний гросмейстер Сало Флор, 12 червня 1966 співав знаменитий український дует Петро Ретвицький і Олександр Таранець, у вересні 1967 упродовж двох днів виступав Іван Козловський, у грудні 1969 тричі на день упродовж трьох днів зустрічався з глядачами постановник мультфільму «Ну, постривай!» В'ячеслав Котьоночкін, у січні 1971 з глядачами зустрічалися режисер Тимофій Левчук («Помилка Оноре де Бальзака», «Родина Коцюбинських»), актори Людмила Алфімова (Софія Михайлівна з «Весілля в Малинівці»), Ніна Антонова (Варя Кравець із серіалу «Варчина земля»), кінознавець Тихон Медведєв. * Слюсар Б. Співає І. С. Козловський // Прапор Жовтня. – 1967. – 16 вересня. – С. 4; Демчик С. Звіт кіномитців // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 січня. – С. 4; Будинок по Гагаріна: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1990. – 24 серпня. – С. 4.

*ГАГАРІНА, 56. Військово-інженерний інститут ПДАТУ.

*ГАГАРІНА, 57. Редакція приватної газети «Подолянин». Працює тут від 19 вересня 2005. * «Подолянин» змінює адресу // Подолянин. – 2005. – 16 вересня. – С. 1; «Подолянин» змінив адресу // Подолянин. – 2005. – 23 вересня. – С. 1.

*ГАГАРІНА, 60. Дитячий садок (дошкільний навчальний заклад) № 16 «Лікар Айболить». Відкрито 1963. * Деревич П. «Айболиту» – 25 // Прапор Жовтня. – 1988. – 15 жовтня. – С. 1.

*ГАГАРІНА, 89. 108-квартирний житловий будинок, збудований ПКБ АСУ при пайовій участі ще кількох організацій, зокрема НВО «КАММЕД». Будівництво розпочато у вересні 1989, із грудня 1989 до березня 1991 будівництво було заморожено. Усім працівникам ПКБ, які стояли на черзі, 19 січня 1994 вручено ордери для поселення в цьому будинку. * Васюк М. З чиєї вини довгобуд?: Соціальні проблеми міста // Край Кам'янецький. – 1992. – 23 травня. – С. 1; Будзей О. Останню обіцянку компартії виконав Василь Ширко. Достроково: Млин новин // Подолянин. – 1994. – 22 січня. – С. 1.

*ГАГЕНМЕЙСТЕРА ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 33, № 35. Простягнулася від вулиці Лесі Українки до проспекту Грушевського. Первісна назва – Дівоча. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва – Лагерний провулок. У радянський час – вулиця Крупської, яка, при розбудові міста, просувалася на південний схід і досягла території сучасного м'ясокомбінату. 31 серпня 1993 вулицю Крупської розділили на дві вулиці – Гагенмейстера та Маршала Харченка. Протяжність вулиці Гагенмейстера – 2 квартали. Прикінцеві показники: зліва – № 9, справа – № 12. # Гагенмейстер Володимир Миколайович (1887 – 1938) – український графік, мистецтвознавець, видавець. Завідував (1916–1933) художньо-промисловою школою в Кам'янці-Подільському. * Дружина вождя звільнила місце... // Подолянин. – 1993. – 15 вересня. – С. 1; Білокінь С. «Білі круки» подільського друкарства // Пам'ятки України. – 2000. – Числа 3–4. – С. 33–45.

*Гагенмейстера вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Куйбишева (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Натомість 31 серпня 1993 міськвиконком розділив вулицю Крупської на дві та одній з них надав ім'я Гагенмейстера. Вулицю ж Куйбишева і досі не перейменовано. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

ГАЗЕТА – інформаційне видання. Сьогодні у Кам'янці-Подільському виходить 7 основних газет (усі – тижневики з програмою телебачення): «Подолянин», «Край Кам'янецький», «Кам'янець-Подільський вісник», «Фортеця», «Подільська TV-інформ», «Сім днів», «Ділове місто». Мають свої газети деякі навчальні заклади («Студентський меридіан», «Вісник університету», «Індустрія»), установи («Музейний вісник»). * Верменич Я. В. Газета // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 16–18.

ГАЗИФІКАЦІЯ МІСТА. Природний газ прийшов у Кам'янець-Подільський на початку листопада 1972, коли було закінчено спорудження газопроводу Хмельницький – Кам'янець-Подільський завдовжки 88 км. На східній околиці міста відбувся мітинг. У перших числах травня 1973 газ прийшов у перші три будинки на вулиці Чкалова (тепер Князів Коріатовичів). * Голубий факел запалено! // Прапор Жовтня. – 1972. – 7 листопада. – С. 1; Голубе паливо – у Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 листопада. – С. 1; Прискорити пуск газової мережі: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1973. – 17 квітня. – С. 2; Виконувати накази виборців: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1973. – 16 жовтня. – С. 2; Любий К. Дешево, зручно // Прапор Жовтня. – 1977. – 30 грудня. – С. 3; Так заголубіла свіча добробуту: Ювілеї // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 8 травня. – С. 2.

ГАЗИФІКАЦІЯ РАЙОНУ. * Чи буде в районі блакитне паливо? // Сім днів. – 2006. – 29 червня. – С. 2; Сокальський Сергій. А поки що збирайте ріще... // Подолянин. – 2006. – 7 липня. – С. 3; Програма газифікації району // Край Кам'янецький. – 2006. – 14 вересня. – С. 2.

ГАЗКОНТОРА. Первісно – дільниця зрідженого газу міськводоканалу. У травні 1964 на її базі створено госпрозрахункову експлуатаційну контору зрідженого газу. 1975 перетворено на виробниче управління з експлуатації газового господарства. 30 березня 1995 перетворено на філію ВАТ «Хмельницькгаз». Досі зберігається народна назва – газконтора. Керівники: Дмитро Полянський, з 1971 – Корній Любий, з 1981 – Григорій Кротюк, з 10 квітня 1998 – Анатолій Макарович Нестерук, з квітня 2005 – Ігор Петрович Нестерук. * Бабляк В., Яцемірська Н. Газконтора // Подолянин. – 2004. – 10 вересня. – С. 3; Нестерук. Але не той: Кадри // Подолянин. – 2005. – 1 квітня. – С. 2; Дубик Галина. Випромінювачі тепла // Сім днів. – 2006. – 31 серпня. – С. 1, 7.

ГАЗОВАНА ВОДА (ГАЗ-ВОДА). * Файвеліс Л., Проценко І. Налагодити торгівлю газованою водою та морозивом: Листи до редакції // Прапор Жовтня. – 1957. – 28 червня. – С. 3; Гельбейн І. Ще раз про торгівлю газованою водою: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1957. – 5 липня. – С. 3.

«ГАЙДАМАКИ», український гурт. Видав два диски, на листопад 2005 було заплановано третій. Двічі виступав у Кам'янці-Подільському. 8 жовтня 2005 був учасником святкового концерту на майдані біля Ратуші під час військово-історичного фестивалю «Терра Героїка». Соліст гурту Олександр Ярмола дав невелике інтерв'ю «Кам'янець-Подільському віснику». Навесні 2006 «Гайдамаки» знімали в Кам'янці-Подільському кліп. * Затеррований Кам'янець // Подолянин. – 2005. – 14 жовтня. – С. 3; І ожила козацька слава... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 5.

*ГАЙДАРА ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 13. До 19 серпня 1977 – другий провулок Мічуріна. # Гайдар (справжнє прізвище Голиков) Аркадій Петрович (9(22) січня 1904 – 26 жовтня 1941) – російський письменник. Автор багатьох книг для дітей. Найбільшу популярність мала повість «Тимур і його команда» (1940). Вона породила по всій країні масовий рух тимурівців. З перших днів війни був на фронті спеціальним кореспондентом «Комсомольської правди». Восени 1941, потрапивши в оточення, опинився в тилу ворога й став кулеметником партизанського загону. Загинув смертю героя. Поховано в Каневі.

ГАЛАГАНА ПАВЛА КОЛЕГІЯ – закритий навчальний заклад на зразок англійського коледжу. Заснував 1871 у Києві Григорій Павлович Галаган (1819–1888) у пам'ять свого передчасно померлого сина Павла. Колегія відповідала чотирьом старшим класам гімназії. Тут викладали найкращі педагоги Києва. Навчалося в колегії всього 40 учнів – по 10 в кожному класі. Учні жили в пансіоні при школі й мали все безплатно: науку, першорядний харч, уніформу європейського зразка. Після закінчення колегії кожен випускник одержував на початкове влаштування по 50 рублів. У колегії 1874–1893 викладав Павло Житецький. У колегії 1906–1910 навчалися Михайло Драй-Хмара, Павло Филипович, Борис Ларін, Володимир Отроковський, Сергій Цикаловський. * Галагани // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 1. – К., 1966. – С. 409; Колегія Павла Галагана // Київ: Енциклопедичний довідник. – К., 1981. – С. 298–299; Филипович Олександр. Павло Филипович // Українське слово: Хрестоматія української літератури та української критики ХХ століття. – Книга 2. – К., 2001. – С. 56; Ашер Оксана. Передмова // Драй-Хмара Михайло. Літературно-наукова спадщина. – К., 2002. – С. 22–23.

ГАЛИЦЬКА КАМПАНІЯ ТУРЕЦЬКО-ТАТАРСЬКО-УКРАЇНСЬКИХ ВІЙСЬК 1672. В її ході взято штурмом Новий і Старий замки Кам'янця-Подільського, а 27 серпня 1672 капітулювало і місто. Поразки змусили польські урядові кола піти на переговори з турками, які увінчалися укладенням Бучацького мирного договору 1672. * Станіславський В. В. Галицька кампанія турецько-татарсько-українських військ 1672 // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 28.

«ГАМАЛІЯ» – туристична компанія (Київ). Президент Ігор Голубаха – уродженець Кам'янця-Подільського.

ГАНДБОЛ – спортивна гра між двома командами: перемагає та, яка зуміє, перекидаючи руками м'яч партнерам, більше вразити ворота суперника через 6-метрову зону перед ними. Від 1969 гандбол культивується в сільськогосподарському інституті. Жіноча команда інституту – чемпіон Хмельницької області 1970, 1971, 1972, 1973. * Гайдеєк В. Золотий фініш // Прапор Жовтня. – 1973. – 23 листопада. – С. 4.

Ганицького будинок. Старе місто. Сучасна адреса – Вірменський ринок, 8. Тепер це адміністративне приміщення колективного швейного підприємства. # Ганицький Тадей Денисович (1844 – 1937) – український скрипаль, педагог, диригент, композитор. 1903 відкрив у Кам'янці-Подільському музичну школу. * Сис Т. Школа Ганіцького // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 27 жовтня. – С. 2–3; Назаренко Є. Він створив у Кам'янці перший симфонічний оркестр // Подолянин. – 1994. – 4 серпня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 216.

Ганьби стовп. Старе місто. Стояв перед ратушею у другій половині 17 – першій половині 18 століття. Тут неодноразово карали людей, неблагонадійних для польської влади. Біля стовпа таврували Івана Клобуцького (1734), стратили Клеофаса (1747) – ватажків національно-визвольного руху на Поділлі. * Петров М. Б. Польський ринок Кам'янця-Подільського XV–XVIII ст. в історико-топографічній структурі міста // Наукові праці Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету. Історичні науки. – Т. 5(7). – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 81; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 136.

ГАРЕМ. * Козлова Н. Руїни гарему XVII століття: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 липня. – С. 4.

ГАСОВА ЛАМПА. Вперше гасова лампа зі слюдяним склом з'явилася в Україні – 31 липня 1853 в будинку Львівського шпиталю. Її винайшов аптекар Гнат Лукасевич. * Хто винайшов гасову лампу? // Прапор Жовтня. – 1973. – 30 червня. – С. 4.

*ГАСТЕЛЛО ВУЛИЦЯ. Селище Жовтневе. Виборча дільниця № 31. Назву надано 1947. З'єднує провулок Гастелло та вулицю Матросова, проходить паралельно до вулиці Князів Коріатовичів. Протяжність – два квартали. На цій вулиці від 1953 минули дитинство та юність Анатолія Артемовича Чорного (народився 16 травня 1946). # Гастелло Микола Францович (1907 – 1941) – капітан, Герой Радянського Союзу (1941, посмертно). 26 червня 1941 героїчно загинув, спрямувавши свій літак, підбитий у бою, на ворожу танкову колону. Насправді цей подвиг здійснив капітан Олександр Спиридонович Маслов. * Был ли подвиг Николая Гастелло? / По материалам В. Чуприна // Сто великих тайн Второй мировой. – М., 2005. – С. 148–152; Міркотан Ольга. Індустрія – моя стихія: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 12 травня. – С. 3; Лаврова Алла. Життя, віддане «індустрії». – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 9.

*ГАСТЕЛЛО ПРОВУЛОК. Селище Жовтневе. Виборча дільниця № 31. Проходить паралельно до провулка Чкалова. Останні номери: зліва – 21, справа – 14. # → Гастелло, вулиця.

ГАСТРОНОМ № 11. На розі вулиць Московської та Котовського (тепер – Огієнка та Соборної). Директор: [1971] – Марія Денисівна Драненко. * Сергієнко С. Щоб люди булм вдячні: Служба побуту // Прапор Жовтня. – 1971. – 3 грудня. – С. 4.

Гауптвахти будинок. Старе місто. На цьому місці тепер стоїть адміністративний будинок районної ради (його адреса – Вірменський ринок, 6). * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 215.

ГЕЛЕТИНА – село. Входить до Дерев'янської сільської ради. Лежить на річці Тернава. Внаслідок ухвали Хмельницького облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Гелетини приєднано село Гуцули. За даними на 1998: дворів – 14, мешканців – 24. # За твердженням старожилів, першим поселенцем був Гелетюк. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29.

Генерал землі подільської. → Кам'янецький староста.

ГЕНЕРАЛ-МАЙОР – перше за ступенем генеральське звання в сучасній українській армії. 24 серпня 2000 указом Президента України надано начальнику Кам'янець-Подільського гарнізону, начальнику військово-інженерного інституту при ПДАТА Василеві Івановичу Мельницькому (народився 14 серпня 1952). Генерал-майорами були начальники Кам'янець-Подільського вищого військово-інженерного командного училища Василь Іванович Єрмаков і Георгій Андрійович Сірош. * Василь Іванович Мельницький – генерал-майор!: Добрі новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 24 серпня. – С. 1; Є генерал!: Знай наших // Подолянин. – 2000. – 25 серпня. – С. 1; Міркотан О. Сім зіркових кроків // Подолянин. – 2002. – 9 серпня. – С. 3.

ГЕОЛОГІЧНА ІСТОРІЯ. * Терлецький А. Геологічна історія Кам'янеччини: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1980. – 18 липня. – С. 4.

ГЕОГРАФІЧНЕ ТОВАРИСТВО УРСР ПРИ АН УРСР. Кам'янець-Подільський обласний відділ створено 1963 на базі Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту. Голови: від 1963 – Михайло Мусійович Бабанський; від 1975 – Валентин Андрійович Яблонський, від березня 1980 до 1997 – Лев Васильович Баженов. * Слободян М. Силами географічного товариства // Прапор Жовтня. – 1970. – 20 травня. – С. 4; Ненцінський А. Географічне товариство: віхи і будні // Прапор Жовтня. – 1975. – 15 січня. – С. 4; Терлецький А. Закохані у рідний край // Прапор Жовтня. – 1976. – 3 квітня. – С. 4; Задорожний М. Звітує Географічне товариство // Прапор Жовтня. – 1980. – 21 березня. – С. 4; Горбатюк В. Народження нового музею: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1981. – 8 серпня. – С. 4; Завальнюк О. Наукова конференція Географічного товариства // Прапор Жовтня. – 1982. – 17 грудня. – С. 4; Баженов Л. В., Ковальчук С. І. Екологія і географічне товариство // Проблеми екології Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1989. – С. 5–7; Баженов Л. В. Кам'янець-Подільський відділ Географічного товариства УРСР // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 94; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 99–102.

*Георгіївська вулиця. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Нині (від 27 лютого 1961) вулиця Суворова. # Назву дано від збудованої 1851–1861 на Польських фільварках Георгіївської церкви.

ГЕОРГІЇВСЬКА ЦЕРКВА. Польські фільварки. Відкрито 1861. Уперше закрито 1936, використовувалася як склад. Знову відкрито під час війни. Удруге закрито 1959, храм знову використовувався як склад. У 1983–1990 у церкві розміщувався планетарій. Від липня 1993 – кафедральний собор св. Георгія Побідоносця. * Кирилюк І. Свято відродження // Край Кам'янецький. – 1992. – 25 квітня. – С. 2; Сідельський В. Повернення собору: Із джерел духовності // Край Кам'янецький. – 1993. – 13 жовтня. – С. 2; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 307–308; Осетрова Г. О. Церква Св. Георгія у Кам'янці-Подільському в світлі історичних джерел // Кам'янець-Подільський у контексті українсько-європейських зв'язків: історія і сучасність //Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 72–74.

*Георгіївський майдан. Польські фільварки. Потім майдан Ворошилова. Нині немає.

*Георгіївські провулки. Польські фільварки. Було чотрири провулки: Перший Георгіївський, Другий Георгіївський, Третій Георгіївський, Четвертий Георгіївський. Нині: Герцена, Спартака, ? (був Короткий), Бусигіна.

ГЕРБ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. За перший герб міста слугувало зображення святого Юрія, що пробиває списом змія. Герб російського періоду затверджено 22 січня (2 лютого) 1796: в лазуровому полі – золоте сяюче сонце з 16 променями, над ним – хрест. Для означення приєднання краю до імперії розміщено на державному російському гербі. 3(15) лютого 1859 Борис Кене розробив проект нового герба міста, але його не було затверджено. У вересні 1966 міськвиконком оголосив конкурс на створення герба-емблеми міста. 18 лютого 1967 відбулося засідання журі конкурсу, яке першої і другої премій не присудило й продовжило конкурс до 30 квітня 1967. Ескіз герба (художник Дмитро Брик) журі конкурсу схвалило 14 серпня 1967, а міськвиконком затвердив 5 вересня 1967: в лазуровому щиті – усміхнене сонце, розгорнута книга, контури Старої фортеці та шестерня (всі золоті), в главі – зображення прапора УРСР. Сучасний герб Кам'янця-Подільського (автор – Олександр Горбань) затвердила міська рада 21 вересня 1995: у лазуровому полі – золоте усміхнене сонце з 16 променями. * Створюється герб-емблема Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 лютого. – С. 1; Новий герб міста Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 вересня. – С. 1; Просянинй Т. Герб міста: Читач радить, пропонує // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 січня. – С. 3; Фірштейн Ц. Герби Поділля // Прапор Жовтня. – 1984. – 17 березня. – С. 4; Фенцур В. Герб нашого міста // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 1 жовтня. – С. 1; Осетрова Г. Герб Кам'янця // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 11 листопада. – С. 4; Напиткін Валерій. Геральдика Хмельниччини. – Тернопіль, 2005. – С. 19–20.

ГЕРБ СТАРОЇ УШИЦІ. Герб російського періоду затверджено 22 січня (2 лютого) 1796. 24 березня 1864 Борис Кене розробив проект нового герба міста, але його не було затверджено. * Напиткін Валерій. Геральдика Хмельниччини. – Тернопіль, 2005. – С. 32.

*Гериновича (Володимира Гериновича) вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Фурманова (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Пропозицію не реалізовано. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

ГЕРОЙ РАДЯНСЬКОГО СОЮЗУ – звання. Встановлено постановою ЦВК СРСР від 16 квітня 1934. Серед уродженців Кам'янця-Подільського двічі Героєм Радянського Союзу (7 травня 1965; 1982) був Сергій Георгійович Горшков (1910–1988). У Кам'янці-Подільському жив Герой Радянського Союзу Михайло Никифорович Дейнеженко (помер 1977). * Дейнеженко Михайло Никифорович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1977. – 19 липня. – С. 4.

ГЕРОЙ СОЦІАЛІСТИЧНОЇ ПРАЦІ. Звання встановила Президія Верховної Ради СРСР 27 грудня 1938. Герої Соціалістичної Праці з Кам'янеччини: 26 лютого 1958 – Мусій Веремійович Підгородецький (1905–1996) із села Нігин і Марія Андріївна Латюк (1924–1995) із села Цвіклівці; 29 липня 1966 – уродженець Старої Ушиці Сергій Йосипович Яцимирський (народився 1928), який 1959–2004 працював токарем у Дніпропетровську на машинобудівному заводі; 26 квітня 1971 – токар Кам'янець-Подільського цукрового заводу (1961–1996) Йосип Тимофійович Сівйолов (народився 1929 у Красилові); 8 грудня 1973 – Володимир Васильович Козярський (1929–1991) із села Шутнівці; 17 серпня 1988 – уродженець села Подоляни Леонід Юрійович Скринчук (народився 1938). Від 1993 у селі Ластівці проживає Герой Соціалістичної Праці (від 1 вересня 1951) Ганна Прокопівна Прокопенко (народилася 1915), яка майже 60 років працювала на чайних плантаціях у Грузії. Героями Соціалістичної Праці були уродженці Кам'янця-Подільського: 1945 – біохімік Борис Ілліч Збарський (1885–1954), 27 вересня 1974 – поет Микола Платонович Бажан (1904–1983). * Вітаємо з нагородою! // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 травня. – С. 1; Золоті зірки Кам'янеччини // Прапор Жовтня. – 1973. – 26 грудня. – С. 2; Зоря високої нагороди // Прапор Жовтня. – 1974. – 9 жовтня. – С. 3; Сівйолов Й. Спогади мого життя // Спогади ветеранів. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 39–41; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 121–193.

ГЕРОЯМ-ЛЬОТЧИКАМ – пам'ятник у селі Гаврилівці. Відкрито в липні 1980. Тут 31 березня 1944 героїчно загинув, врізавшись у скупчення німецьких військ, екіпаж літака Пе-2 у складі льотчика Івана Степановича Кудашкіна, штурмана Олександра Васильовича Чернова, стрільця-радиста Петра Олександровича Уханова. * Теслик А. Безсмертя: Ніхто не забутий, ніщо не забуто // Прапор Жовтня. – 1980. – 9 липня. – С. 4.

*ГЕРЦЕНА ПРОВУЛОК [на Плані – вулиця]. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Раніше Перший Георгіївський провулок. З'єднує вулиці Суворова та Вутіша. # Герцен Олександр Іванович (25 березня (6 квітня) 1812 – 9(21) січня 1870) – російський письменник, революціонер.

«ГЕТЬМАН» – готель. Старе місто. Польський ринок, 8. Відкрито 1 січня 2005. У ніч із 16 на 17 січня 2006 тут ночувала Юлія Володимирівна Тимошенко, яка прибула до Кам'янця-Подільського на зустріч із виборцями. * «Гетьман»: вишуканість, стиль, шик і... таємничість // Фортеця. – 2005. – 3 березня. – С. 1, 16.

«Гігант» – кінотеатр. Відкрито 1912 у будинку Крайза на вулиці Новобульварній. Кінозал мав 200 місць. 1913 для музичного супроводу картин кінотеатр мав власний струнний оркестр під управлінням Цимбаліста. Сьогодні тут розміщується районний Центр культури та мистецтв. * Первоклассный художественный электротеатр «Гигант»… // Подольские известия. – 1913. – 4(17) октября. – С. 1; Міняйло В. Чи знаєте Ви?..: Сьогодні – День радянського кіно // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 2–3.

ГІДРОЕЛЕКТРОСТАНЦІЇ У СЕЛАХ. Будувалися на річках Збруч і Смотрич. Було збудовано в селах Ніверка (стала до ладу 1957), Кудринці, Цвіклівці (стала до ладу 1953), Завалля (стала до ладу 1954), Голосків. Станції в Цвіклівцях, Заваллі, Голоскові зупинили, турбіни здали на металолом. * Мельник В. Ніверка проти Атомоградів: Проблемний репортаж // Прапор Жовтня. – 1990. – 10 січня. – С. 2; Урода Борис, Скоб'як Володимир. Енергія, що дає світло і життя // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 1, 2.

ГІДРОЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ. Карвасари. На річці Смотрич. Урочисто закладено 18 травня 1930, у жовтні 1935 розпочато монтаж устаткування, у вересні 1935 дала струм. Керував будівництвом головний інженер комунгоспу Євген Петрович Затонський. 2004 будівлю ГЕС продано з аукціону. * Андржеєвський. Кам'янеччина матиме гідроелектростанцію // Червоний кордон. – 1930. – 22 травня. – С. 4; Геринович В. До проблеми електрифікації Кам'янеччини // Червоний кордон. – 1930. – 9 червня. – С. 4; Кириченко І. Енергоозброєння зростає: До 50-річчя Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1967. – 24 травня. – С. 3; Міщенко О. Час і світло // Прапор Жовтня. – 1967. – 29 вересня. – С. 2; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 6 жовтня. – С. 2; Білозьорова Г. Почесний механік // Прапор Жовтня. – 1972. – 5 серпня. – С. 3; Гарнага І., Андрейцева Є. ...Плюс електрифікація // Прапор Жовтня. – 1975. – 22 квітня. – С. 2; Інформація про продаж на аукціоні... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 16 квітня. – С. 16; Коли гроші – не в користь // Фортеця. – 2004. – 22 липня. – С. 2; Електростанція обмілить Смотрич? // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 25 липня. – С. 2.

«ГІЛЕЯ» – ансамбль танцю на базі ЗОШ № 6. Керівник Інна Гілевська. * Яворський Олександр. «Гілея» у Румунії // Фортеця. – 2006. – 11 травня. – С. 4.

Гімназії (першої російської чоловічої гімназії) будинок. Старе місто. * Козлова Н. Будинок гімназії: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1978. – 23 серпня. – С. 4.

*ГІМНАЗІЙНИЙ ПРОВУЛОК. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує вулиці Зарванську та Троїцьку. До 11 вересня 1990 – вулиця Шолом-Алейхема. Давні назви – Троїцький, Конторський провулок. Колись тягнувся від вулиці Довгої до вулиці Кузнечної. На провулку в єдиному будинку № 1 розташувалося міжміське бюро технічної інвентаризації. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 179.

*Гімназійний майдан. Старе місто. Розміщувався біля нового приміщення чоловічої гімназії. У радянський час – Карла Маркса. Нині не існує. На Гімназійному майдані розміщувалася фотодрукарня Грейма. * Папевська С. З епохи класицизму: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1986. – 24 травня. – С. 1.

*Гімназійний майдан, 2. Фотодрукарня Грейма.

*Гімназійний узвіз. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Зантуської. # Назва пояснюється тим, що поруч розташовувалося приміщення чоловічої гімназії (закладено 1837; освячено 1841).

ГІПНОЗ – штучно викликаний стан затьмареної свідомості, подібний до сну, під час якого приспана людина піддається впливу гіпнотизера. У грудні 1973 із сеансами «Гіпноз і навіювання» у селах Кам'янець-Подільського району (Цвіклівці, Рихта, Крушанівка, Вихватнівці, Грушка, Оринин, Нігин, Брага та інші) виступав психолог Володимир Борисович Пастернак. * Гіпноз // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 303; Фараонов П. Відвідайте сеанс гіпнозу // Прапор Жовтня. – 1973. – 25 грудня. – С. 4.

ГІПС – осадочна гірська порода. У Кам'янець-Подільському районі відклади гіпсу поширені по річці Збруч. * Хмара О. Я. Гіпс // Географічна енциклопедія України. – Т. 1. – К., 1989. – С. 270; Терлецький А. Корисні копалини нашого краю // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 липня. – С. 4.

«ГІПСОВИК» – відкрите акціонерне товариство (ВАТ). Раніше – виробниче об'єднання будівельних матеріалів. Голова правління від 28 травня 1997 Володимир Ілліч Постовий (народився 24 липня 1957). * Обрали Володимира Ілліча // Подолянин. – 1997. – 30 травня. – С. 1; Сабій Ігор. Від банкрутства до стабільності: Підприємництво // Подолянин. – 2002. – 6 червня. – С. 3; Сокальський Сергій. Володимир Ілліч Іудою не став: Промисловість // Подолянин. – 2006. – 13 січня. – С. 4.

ГІТАРА. У листопаді 1971 у міському Будинку культури виступав знаменитий гітарист Олександр Михайлович Іванов-Крамськой (1912–1973). * Пачіс Р. «Мій друг – гітара» // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 листопада. – С. 3.

*ГЛІБОВА ВУЛИЦЯ. Показано в Атласі-плані ППП «Лібріс» (2000). Індивідуальна забудова в селищі Першотравневе. # Глібов Леонід Іванович (1827 – 1893) – український байкар. * Вінюкова В. Л. І. Глібов на Поділлі: До 150-річчя з дня народження // Прапор Жовтня. – 1977. – 5 березня. – С. 4.

ГЛОВЕРІВСЬКИЙ МУР. Старе місто. Оборонний мур із бійницями, що тягнеться вздовж Успенської вулиці. Зведено під керівництвом Андрія Гловера в першій чверті 18 століття. Мур з'єднував два бастіони (обидва – святого Андрія), відстань між якими – 197 м. Мур повторює конфігурвцію терасового схилу. На його зламі розташувалася брама, через яку проходить вулиця. У 19 столітті оборонні мури перетворилися на підпірні. У 1967–1968 проведено консерваційно-реставраційні роботи. 24 серпня 1963 внесено під № 727/1 (разом з іншими міськими мурами) до списку пам'яток України, що перебувають під охороною держави. # Гловер Арчибальд Андрій (1660 – 1736 або 1738) – військовий інженер, капітан артилерії. Приїхав з Англії до Польщі, вступив тут на військову службу, одружився з полькою. 1706 призначено керівником військово-інженерної служби Кам'янця-Подільського. * Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 141; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 98, 99, 260.

*Глуха вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Найдавніша назва нинішньої вулиці Укмергеської. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Пізніше вулиця Зелена, в радянський час – Червоного козацтва.

*Глухий провулок. Старе місто. Одна з давніх назв сучасного (від 11 вересня 1990) Комендантського провулка.

Глухонімих школа. Відкрито 1937. Навчалося 39 чоловік (червень 1939). * Голодрігер М. У школі глухонімих // Сталінська молодь. – 1939. – 18 червня. – С. 4.

Гниляки – село. Від 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Пожарниця. 12 січня 1967 Пожарниця ввійшла до складу села Броварі.

ГОБЕЛЕН – килим. # Назва походить від прізвища французької родини ткачів і фарбувальників середини 17 століття. * Козлова Н. Історія гобелена: Незабутнє // Прапор Жовтня. – 1980. – 22 квітня. – С. 4; Будзей Олег. І витканий Смотрич тече...: Виставки // Подолянин. – 2002. – 18 жовтня. – С. 5.

ГОВЕРЛА – найвища вершина Карпат (2061 м). * Тоцька Л. На Говерлу // Прапор Жовтня. – 1975. – 29 березня. – С. 4; Миколаєнко В. Сходження на Говерлу // Прапор Жовтня. – 1979. – 20 квітня. – С. 4; Говерляна-80: Новини // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 квітня. – С. 4; Горбатюк В. До вершини!: З подорожнього блокнота // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 травня. – С. 4; Ізотов Володимир. Сміливці сягають вершин // Прапор Жовтня. – 1985. – 1 травня. – С. 4; Ткачук О. «Говерляна-88»: Спорт // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 березня. – С. 4; Кам'янецька грудочка чорнозему на Говерлі // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 15–16.

*Гоголя провулок. Старе місто. Радянська назва давнього та нинішнього (від 11 вересня 1990) провулка Комендантського. # Гоголь Микола Васильович (20 березня (1 квітня) 1809 – 21 лютого (4 березня) 1852) – письменник, один із засновників реалізму в російській літературі. Окрім літературної справи займався історичними дослідженнями. Погляди Гоголя на історичне минуле України та на всесвітню історію не вписувалися в тодішні загальноприйняті канони. В історії відомий ще Остап Гоголь (? – 5 січня 1679) – наказний гетьман Правобережної України (1675–1679). Він, можливо, був далеким родичем Миколи Гоголя. Остап Гоголь виконував найважливіші доручення гетьмана Богдана Хмельницького. Так, у березні 1656 Богдан Хмельницький послав для облоги Кам'янця три тисячі козаків на чолі з полковником Остапом Гоголем. Про цю акцію Богдан написав московському цареві Олексієві Михайловичу, зокрема й про те, що велів Гоголеві без наказу від Кам'янця не відходити. На жаль, поки що не виявлено джерел, які би пролили світло на дії полковника в околицях Кам'янця. Але, звісно, захопити місто йому не вдалося. * Черніков І. Гоголь і Україна: До 175-річчя з дня народження письменника // Прапор Жовтня. – 1984. – 31 березня. – С. 4; Кулікова Л. Б. Гоголь Микола Васильович // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 131–132.

ГОДОВАНЦЮ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Шевченка, 18 (на розі з Пушкінською вулицею). Урочисто відкрито 25 вересня 1983 на будинку, в якому (в квартирі 15) 1959–1974 жив і працював Микита Годованець. Автор пам'ятного знака – народний художник України Еммануїл Мисько, який приїхав зі Львова до Кам'янця-Подільського на ювілейні торжества. * Покотило І. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1983. – 28 вересня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 279.

*ГОДОВАНЦЯ ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 34, № 35. Раніше – вулиця Садова. З'єднує вулиці Шевченка та Крип'якевича. Протяжність вулиці – 5 кварталів. Перетинає вулицю Лесі Українки, проспект Грушевського, на ній закінчуються вулиці Кулика, Мічурінська, Крип'якевича. Вулиця є найпівденнішою новопланівською паралеллю. На вулиці розташувався планово-економічний технікум-інтернат для інвалідів. # Годованець Микита Павлович (14(26) вересня 1893 – 27 липня 1974) – український байкар. Жив у Кам'янці-Подільському, завдяки чому місто прославилося ще й як столиця байки.

*ГОДОВАНЦЯ, 1. Тут розміщувався міський шкірвендиспансер. 2004 ухвалою 23-ої сесії міськради приміщення передано Кам'янець-Подільському факультетові Національної академії Державної податкової служби України. Новосілля заплановане на 1 вересня 2005. * Сокульська О. Своя хата – не чужа: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 15 жовтня. – С. 9.

*ГОДОВАНЦЯ, 13. Планово-економічний технікум.

ГОДОВАНЦЯ ДНІ (ГОДОВАНЦЕВІ ДНІ), дні сатири та гумору, які проводилися щовересня в Кам'янці-Подільському (Микита Годованець народився 26 вересня 1893). Ідея виникла 1983, коли 23–25 вересня в Кам'янці-Подільському проходили заходи до 90-річчя з дня народження байкаря (→ Годованця 90-річчя). Саме 23–25 вересня 1983 можна вважати першими Днями Микити Годованця. 27 вересня 1984 до Кам'янця-Подільського на Дні Годованця прибули письменники Іван Сочивець, Іван Сварник, Євген Дудар, Олексій Жолдак, Валентин Кириленко, Анатолій Гарматюк, Броніслав Грищук, Василь Кравчук. Відбулися зустрічі в середніх школах № 7, № 16, на підприємствах, вечір у міському Будинку культури. 5 вересня 1986 у Кам'янці-Подільському в міському Будинку культури відбувся вечір гумору та сатири, присвячений 93-ій річниці від дня народження Годованця. У вечорі взяли участь письменники з Києва (Євген Дудар, Євген Колодійчук), Львова (Іван Сварник), Хмельницького (Микола Федунець, Володимир Золотарьов, Олександр Шелепало), Ізяслава (Василь Кравчук). Вручено дипломи перших лауреатів премії імені Годованця. Їх отримали рідні байкаря з Кам'янця-Подільського Миколи Тищука (1924–1985) та Василь Кравчук за збірку гуморесок та байок «За власним бажанням» (1985). Вечір став прелюдією до свята «Подільські візерунки». * Покотило І. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1983. – 28 вересня. – С. 4; Устименко В. На нашій вулиці – свято: Роздуми шанувальника веселого письменства // Прапор Жовтня. – 1984. – 8 вересня. – С. 4; На честь байкаря: У Кам'янці-Подільському розпочалися Дні Микити Годованця // Прапор Жовтня. – 1984. – 28 вересня. – С. 1; Вірич Г. Зброєю сміху: Дні Микити Годованця в місті // Прапор Жовтня. – 1984. – 2 жовтня. – С. 4; Зброєю сміху: У нашому місті розпочинаються Дні Микити Годованця, присвячені 92-ій річниці від дня народження видатного радянського байкаря // Прапор Жовтня. – 1985. – 25 вересня. – С. 4.

ГОДОВАНЦЯ ЛІТЕРАТУРНА ПРЕМІЯ. 5 вересня 1986 у Кам'янці-Подільському вручено дипломи першим лауреатам. Ними стали Микола Тищук із Кам'янця-Подільського (посмертно), Василь Кравчук з Ізяслава. * Гончарук П. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1986. – 10 вересня. – С. 4.

ГОДОВАНЦЯ МУЗЕЙ. Урочисто відкрито 24 вересня 1983 в середній школі № 16. Матеріли для музею, зокрема, надали рідні байкаря – дружина Серафима Годованець, син Анатолій Годованець. Червону стрічку перерізали письменники Іван Сочивець, Полікарп Шабатин, заступник голови міськвиконкому Іван Яловий, секретар міськкому КПУ Алла Буданцева. * Гончарук Л. Відчинятся двері музею // Прапор Жовтня. – 1983. – 23 вересня. – С. 4; Покотило І. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1983. – 28 вересня. – С. 4.

ГОДОВАНЦЯ 45-РІЧЧЯ ЛІТЕРАТУРНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ. Відзначено 1958. За початок узято першу публікацію вірша Микити Годованця в київському щотижневому журналі «Маяк» (1913). Перший ювілей байкаря. Урочистий вечір відбувся 20 липня, в неділю, у великому лекційному залі міськкому КПУ (Шевченка, 26). Доповідь зробив Юхим Бейдер, співдоповідь Євгенія Гунзбург. З привітаннями виступили письменники Петро Сліпчук (від Спілки письменників України), Олександр Ковінька (від журналу «Перець»), Анатолій Косматенко (від журналу «Дніпро»), літературознавець Микола Скорський (від обласного літературного об'єднання), журналіст Юхим Альперін (від міського літературного об'єднання). Бенкет відбувся в готелі «Червоне Поділля» (Шевченка, 33). * Бейдер Ю. Талановитий український байкар: До 45-річчя літературної діяльності М. П. Годованця // Радянська Кам'янеччина. – 1958. – 20 липня. – С. 3; Відзначення 45-річчя літературної діяльності М. П. Годованця // Радянська Кам'янеччина. – 1958. – 23 липня. – С. 4; Волохівський В'ячеслав. Волошковий ювілей: Погляд крізь роки // Подолянин. – 2005. – 8 липня. – С. 5.

ГОДОВАНЦЯ 70-РІЧЧЯ. Відзначено 1963. Ювілейний вечір відбувся 29 вересня в актовому залі будівельного технікуму. Ювіляра приїхали привітати письменники Олександр Ковінька, Федір Маківчук, Євген Кравченко, Валентин Лагода, Іван Немирович, Василь Юхимович, Дмитро Молякевич, Петро Красюк, Петро Сліпчук, Павло Ключина, Анатолій Косматенко, Іван Сварник, Юрій Кругляк, Іван Дузь, Арсен Іщук, Юрій Бурляй, Юрій Петров, Володимир Бабляк, Станіслав Тельнюк, представник Держлітвидаву Олександр Кривов'яз, дружина Остапа Вишні – актриса Варвара Маслюченко.

ГОДОВАНЦЯ 75-РІЧЧЯ. Відзначено 1968. До ювілею у видавництві «Дніпро» побачили світ «Байки» в двох томах (висунуто на здобуття Шевченківської премії 1969; премію дали Андрію Головку за кон'юктурний роман «Артем Гармаш»). 28 вересня в міському Будинку культури відбувся ювілейний вечір, на який прибули письменники Іван Дузь (виголосив доповідь про життєвий і творчий шлях Годованця), Олександр Ковінька (привітав ювіляра від Спілки письменників України), Василь Юхимович (привітав від редколегії журналу «Україна»), Олексій Дмитренко (привітав від газети «Літературна Україна»), Іван Сочивець (привітав від журналу «Перець»), Степан Литвин (привітав від видавництва «Дніпро»), Аполлінарій Мацевич, Євген Кравченко, Грицько Бойко. * Ясний Ю. Байкар зустрівся з читачами // Прапор Жовтня. – 1968. – 18 вересня. – С. 4; Талант і мудрість: До 75-річчя Микити Годованця // Прапор Жовтня. – 1968. – 28 вересня. – С. 3; Свято літератури в Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1968. – 1 жовтня. – С. 4.

ГОДОВАНЦЯ 80-РІЧЧЯ. Останній прижиттєвий ювілей байкаря. Відзначено 1973. У видавництві «Дніпро» вийшли «Байки зарубіжних байкарів» у перекладах Микити Годованця, а в серії «Літературні портрети» – книжка кам'янчанина Юхима Альперіна «Микита Годованець». 25 вересня за заслуги в галузі радянської літератури та в зв'язку з 80-річчям Годованця відзначено орденом «Знак Пошани». 26 вересня в міському Будинку культури відбувся ювілейний вечір, де байкаря привітали письменники Степан Олійник, Іван Дузь, Іван Солдатенко, Євген Кирилюк, Степан Крижанівський, Іван Сварник, Дмитро Дереч, Віктор Косяченко, Петро Красюк, Микола Полотай, Василь Лесин, Михайло Івасюк. 3 жовтня надійшла вітальна телеграма з Москви від секретаріату правління Спілки письменників СРСР. * Про патріарха сучасної байки: До ювілею М. П. Годованця // Прапор Жовтня. – 1973. – 18 липня. – С. 3; Кожухар А. Все про ювіляра: До 80-річчя М. П. Годованця // Прапор Жовтня. – 1973. – 21 липня. – С. 4; Турун А., Блох Х. Зустрічі з ювіляром // Прапор Жовтня. – 1973. – 25 вересня. – С. 4; Просінкевич Я. Монографія про патріарха байки // Там само; Микиті Годованцю – вісімдесят // Прапор Жовтня. – 1973. – 26 вересня. – С. 1; Альперін Ю. Мудрий, невтомний // Там само. – С. 3; Збірка за збіркою // Там само; З європейської класики: Наші інтерв'ю // Там само; Про нагородження письменника Годованця М. П. орденом «Знак Пошани»: Указ Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 вересня. – С. 1; Народу рідному – усе // Прапор Жовтня. – 1973. –28 вересня. – С. 1; Телеграма з Москви // Прапор Жовтня. – 1973. – 6 жовтня. – С. 4; Українець М. Зустріч у Голоскові // Прапор Жовтня. – 1973. – 6 жовтня. – С. 4; Єфімов А. Вручення ордена // Прапор Жовтня. – 1973. – 7 листопада. – С. 4; Красюк П. Останній ювілей // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 28 вересня. – С. 7.

ГОДОВАНЦЯ 90-РІЧЧЯ. Відзначено 1983. У видавництві «Дніпро» (Київ) накладом 20 тисяч примірників видано «Байки» (упорядник Анатолій Годованець, автор вступної статті Віктор Косяченко). 23 вересня в актовому залі педагогічного інституту відбувся ювілейний вечір, в якому взяли участь письменники Іван Сочивець (голова ювілейної комісії Спілки письменників України), Полікарп Шабатин, Валентин Лагода, Євген Дудар, Юрій Цеков, Іван Сварник, Анатолій Гарматюк, Василь Кравчук, Броніслав Грищук, Микола Мачківський, Микола Магера, Петро Красюк. 24 вересня у середній школі № 16 відкрито музей Годованця. 25 вересня відкрито меморіальну дошку на будинку, в якому жив Годованець. * Покотило І. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1983. – 28 вересня. – С. 4.

ГОДОВАНЦЯ 100-РІЧЧЯ. Відзначено 1993. Ювілейний вечір відбувся 25 вересня в міському Будинку культури. На вечорі виступили письменники Полікарп Шабатин, Микола Федунець, Микола Мачківський, Василь Кравчук, Роман Болюх, Віталій Нечитайло. У Хмельницькому до ювілею Годованця у серії «Поетична Хмельниччина: давнє і сучасне» видано збірку вибраного байкаря. * [Будзей Олег.] Вечір Годованця, на жаль, збігся з вечерею у курсантів... // Подолянин. – 1993. – 29 вересня. – С. 1.

ГОДОВАНЦЯ 110-РІЧЧЯ. Відзначено 2003. До ювілею «Подолянин» надрукував спогади Івана Шемети «Не відгороджувався від людей». 25 вересня у міському Будинку культури відбувся літературно-мистецький вечір «Вінок байкареві» з участю місцевих письменників Віталія Нечитайла та Мар'яна Красуцького, до яких приєдналися Микола Федунець й Анатолій Ненцінський з Хмельницького, Василь Кравчук з Ізяслава та Петро Савчук із Новоушицького району. Столичних письменників цього разу не було. Лауреатом обласної премії імені Годованця став Анатолій Ненцінський – автор збірок гумору й сатири «Закон руки», «Це на Ваше тіло». * Шеремета Іван. Не відгороджувався від людей: Спогади // Подолянин. – 2003. – 19 і 26 вересня. – С. 5; Лауреат відкрив «Закон руки»: Місто // Подолянин. – 2003. – 3 жовтня. – С. 2.

ГОЛКОТЕРАПІЯ (АКУПУНКТУРА, РЕФЛЕКСОТЕРАПІЯ) – китайський метод лікування, що полягає в наколюванні певних точок тіла (пунктів) спеціальними голками. У Кам'янці-Подільському Іван Карлович Чорнобай застосував метод голкотерапії для позбавлення організму людини від нікотинової залежності. * Акупунктура // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 34; Дєвіна Тетяна. Куріння – здоров'ю ворог //Подолянин. – 2002. – 31 травня. – С. 3.

ГОЛОВА МІСЬКВИКОНКОМУ. Нині міський голова. Серед голів Кам'янець-Подільського міськвиконкому: 1944–1945 – Антон Іванович Семенов (1890 – 6 вересня 1958); 1945 – 5 січня 1948 – Давид Михайлович Демчук (1902 – ?); від 5 січня 1948 до 6 січня 1950 – Микола Федорович Мамічев (1908 – ?); від 6 січня 1950 до 1952 – Тихон Сидорович Стефанов (1909 – ?); 1952–1955 – Іван Никандрович Полуянов (? – ?); 1955–1959 – Федір Микитович Покотило (1909–1969); від 1959 до лютого 1962 – Ігор Мартіанович Бєлінський; від лютого 1962 до лютого 1964 – Євген Семенович Гітіліс (1925–1992); від лютого 1964 до 19 листопада 1968 – Григорій Андрійович Тонкочеєв (1904–1991); від 19 листопада 1968 до 21 березня 1969 – Антон Дмитрович Шевчук; від 21 березня 1969 до 2 листопада 1978 – Лідія Миколаївна Демчук (1929–1990); від 2 листопада 1978 до 1985 – Володимир Олександрович Козлов; від 26 червня 1985 до 4 квітня 1990 – Володимир Улянович Крилов; від 4 квітня 1990 до 16 січня 1991 – Юрій Анатолійович Москалюк; від 16 січня 1991 до 1994 – Михайло Дмитрович Аносов (1990–1994 – голова міської Ради); 1994–1997 – Анатолій Іванович Кучер; від 1997 – Олександр Володимирович Мазурчак (1997–1998 – секретар міської ради, від 1998 – міський голова). * Гарнага І. Першотравень 1945-го // Прапор Жовтня. – 1975. – 1 травня. – С. 2; Сесія міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1962. – 15 лютого. – С. 3; Повідомлення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1968. – 5 листопада. – С. 1; Ленінському ювілею – гідну зустріч: На сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1968. – 22 листопада. – С. 2; Гайдамашко В. Спочатку було магдебурзьке право...: Самоврядування // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 грудня. – С. 5.

ГОЛОВА РАЙВИКОНКОМУ. Нині голова райдержадміністрації. Серед голів Кам'янець-Подільського райвиконкому: 1959–1962 – Антон Данилович Трач (1912 – 1970); Олександр Павлович Коптєв (? – 1976); А. І. Степанюк; від січня 1965 до березня 1969 – Антон Архипович Клеванський (1914 – 1976); від березня 1969 – Клавдія Василівна Ситник; від 17 травня 1973 до лютого 1980 – Антон Якович Михайлик; від лютого 1980 – Володимир Андрійович Яремчук. * Сесія районної ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1965. – 19 січня. – С. 1; А. Д. Трач: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1970. – 25 вересня. – С. 4; Коптєв Олександр Павлович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1976. – 27 січня. – С. 4; Клеванський Антон Архипович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1976. – 29 червня. – С. 4; Громадському тваринництву увагу: Із сесії районної Ради народних депутатів // Прапор Жовтня. – 1980. – 9 лютого. – С. 1.

ГОЛОВА РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ. Після реформи прийшов на заміну голові районного виконавчого комітету. Від 29 березня 2005 – Анатолій Олександрович Занюк. * Бабляк В., Сокальський С. Троянди і колючки для голови // Подолянин. – 2005. – 8 квітня. – С. 1.

ГОЛОВА РАЙОННОЇ РАДИ. У Кам'янець-Подільському районі: Володимир Андрійович Яремчук (народився 22 листопада 1939); 1992–1994 – Євген Павлович Дмитришин (16 квітня 1937 – 23 жовтня 2002); від 8 квітня 1998 – Лідія Микитівна Скидан (народилася 14 грудня 1945); від 18 квітня 2002 – Едуард Євстафійович Кульчицький (народився 12 січня 1947); від 20 квітня 2006 – Іван Михайлович Романчук (народився 17 січня 1949). * Обирали владу у районі // Подолянин. – 1998. – 10 квітня. – С. 1; На чолі району – Кульчицький: Влада // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 1; Дмитришин Євген Павлович: [Некролог] // Край Кам'янецький. – 2002. – 25 жовтня. – С. 2; У чистий четвер – із свіжим головою: Влада // Подолянин. – 2006. – 21 квітня. – С. 2.

ГОЛОВА ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ. Від 27 липня 2006 – Олександр Миколайович Буханевич (народився 25 лютого 1977). * Губернатору ще немає тридцяти...: Призначення // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 2.

*ГОЛОВАНІВСЬКОГО-БАРСЬКОГО ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. Первісну назву – Шкільний провулок – надав 26 жовтня 1956 міськвиконком у зв'язку з розширенням селища Смирнова на північ. 17 лютого 1967 перейменовано на провулок Голованівського-Барського – на ознаменування 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції. З'єднує вулиці Хмельницького та Лисенка, перетинає вулицю Мічуріна. Проходить повз ділянку, на якій розташувалася ЗОШ № 10. # Голованівський-Барський Григорій Адамович (1896 – 1966) – друкар, більшовик, уродженець Кам'янця-Подільського. Входив (1917) до більшовицької фракції Кам'янець-Подільської Ради робітничих і солдатських депутатів. Потім вів підпільну роботу. * Г. А. Голованевський-Барський: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1966. – 16 лютого. – С. 4; Історія міст і сіл УРСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 308, 309; Паравійчук А. // Подільське братство. – № 4. – С. 27; Козлова Н. Борець за владу Рад: Назустріч ювілею Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1977. – 14 червня. – С. 3; Голованівський-Барський Г. А. В боях за встановлення влади Рад на Поділлі: До 40-річчя Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1957. – 16, 21, 23, 25 серпня. – С. 2.

ГОЛОВНИЙ АРХІТЕКТОР МІСТА. Понад 35 років (від 1954) головним архітектором Кам'янця-Подільського був Ізяслав Ілліч Медведовський (8 жовтня 1928 – 23 червня 2006). 1991–1994 – Віктор Дмитрович Яворський (народився 17 липня 1938). 22 червня 1998 головним архітектором міста призначено Людмилу Вікторівну Скопінцеву. 5 липня 2006 конкурс на заміщення вакантної посади головного архітектора виграв Анатолій Олексійович Ткачук (народився 1 травня 1961), який до того вже двічі був головним архітектором міста (1989–1991 і ?–?). * Кадрова хроніка // Прапор Жовтня. – 1989. – 24 червня. – С. 2; Відлуння тижня // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 10 липня. – С. 1; Будзей О. Відлуння тижня // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 31 липня. – С. 1; Шуханова Т., Баньковський В. Честолюбство почекає: Дивіться, хто прийшов // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 18 липня. – С. 3; Пам'яті Ізяслава Ілліча Медведовського // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 30 червня. – С. 8; Третя повернення Анатолія Ткачука // Подолянин. – 2006. – 7 липня. – С. 2.

ГОЛОДОМОР 1932–1933, геноцид українського народу, здійснюваний тоталітарним комуністичним режимом в ході утвердження соціалістичного сектору економіки в СРСР, підпорядкування суспільства партійно-державним органам влади та встановлення в країні особистої диктатури Йосипа Сталіна. * Марочко В. І. Голодомор 1932–1933 років в УСРР // Енциклопедія України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 145–146; Маркова Світлана. Голод 1932–1933 років у прикордонній смузі Поділля: особливості перебігу та наслідки // Хмельниччина: Дивокрай. – 2005. – № 1–2. – С. 59–62.

«ГОЛОС ГРОМАД» – бюлетень Кам'янець-Подільської коаліції громадських організацій «Партнерство за прозоре суспільство». Перше число побачило світ у травні 2003.

«ГОЛОС УКРАЇНИ» – газета Верховної Ради України. Виходить з 1 січня 1991. У Кам'янці-Подільському 18 травня 2002 відкрито регіональний корпункт газети (власний кореспондент Віра Филимонівна Шпильова). * Відкрито корпункт // Край Кам'янецький. – 2002. – 21 травня. – С. 1.

ГОЛОСКІВ – село. Центр Голосківської сільської ради (підпорядковані села – Пудлівці, Улянівка; до 23 грудня 1994 – Зіньківці). Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Голоскова приєднано села Кептинці та Цівківці. За даними на 1998: дворів – 579, мешканців – 1659. У Голоскові народився народний депутат СРСР (1989–1991) Іван Борисович Павлевич (25 січня 1961). У листопаді 1988 у селі відкрито новозбудований дитячий садок «Сонечко». Нині в селі діє дитячий садок «Берізка». * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Гарнага І. Звідки пішла назва. Голосків. Гораївка // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 вересня. – С. 4; Голосків // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 358; Українець М. Зустріч у Голоскові [з Микитою Годованцем] // Прапор Жовтня. – 1973. – 6 жовтня. – С. 4; Щур О., Шевченко Ю. Герої не вмирають // Прапор Жовтня. – 1976. – 12 травня. – С. 3; Поліщук П. «Сонечко» дарує тепло // Прапор Жовтня. – 1988. – 7 листопада. – С. 4; Голосков // Подолянин. – 1993. – 28 квітня. – С. 3; Щур О. Т. Голосків (історичний нарис) // Наукові праці історичного факультету. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 1996. – C. 195–205; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; Сосюра В. Третя рота // Сосюра В. Вибрані твори в двох томах. – Т. 2. – К., 2000. – С. 383; Яцемірська Наталія. Афган і доля Івана Павлевича: Зблизька // Подолянин. – 2006. – 21 липня. – С. 4.

«ГОЛОСКІВ» – книга кандидата історичних наук Олександра Трифоновича Щура. Має підзаголовок: «Село на Поділлі: історія і сучасність». Побачила світ 1999 у видавництві «Рідний край». Знайомить читача з історією та сучасність сіл Голосків, Кептинці, Цівківці, Пудлівці, Улянівка, Зіньківці. Відкриває книгу «Слово до читача» Льва Баженова.

ГОЛОСКІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 2757 (чоловіків – 1260, жінок – 1497). Голова Валентина Тимофіївна Парова. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ГОЛОСКІВСЬКА ШКОЛА. У Голоскові вчителювали український байкар Микита Годованець (тут він написав байки «Голуб і Лелека», «Соловейко та Свиня»), кандидат історичних наук, доцент Кам'янець-Подільського університету Олександр Щур (1999 видав книгу «Голосків»), доктор географічних наук, професор Чернівецького університету Микола Крачило. У 1959–1961 директором школи в Голоскові працював журналіст і письменник Юхим Альперін.

*ГОЛОСКІВСЬКЕ ШОСЕ. Виборча дільниця № 11. Відходить від Нігинського шосе. # Голосків – село Кам'янець-Подільського району.

ГОЛУБІВНИЦТВО – розведення голубів. Серед кам'янецьких голубарів – Андрій Олександрович Палилюлько (народився 1 жовтня 1981). * Яцемірська Наталія. «Летите, голуби...»: Людина та її справа // Подолянин. – 2005. – 4 лютого. – С. 3.

ГОНЧАРСТВО. * Сис Т. Гончарство: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1978. – 2 вересня. – С. 4.

*ГОНЧАРСЬКА БАШТА. Старе місто. У документах зафіксовано ще такі її імена – Різницька, Яничарська. Датою зведення башти вважається 1583. Саме таку дату вказано на пам'ятній плиті на західному фасаді башти. 1669 башту реконструювали на кошти місцевих купців. Це була велика та могутня башта – мала п'ять ярусів, високий дах із дозорним майданчиком. Діаметр башти становив 13 м, товщина стін третього ярусу – 2,5 м. Гончарська, на відміну від інших башт, опалювалася спеціально збудованим великим каміном. Але найголовніше, що це єдина в Україні башта, на якій і сьогодні можна побачити втіленим у життя оригінальний прийом середньовічного військового фахівця та художника Альбрехта Дюрера (1471–1528) – стіни верхнього ярусу башти мають виразний укіс, щоб чавунні кулі, вдаряючись об них, могли рикошетувати. У такий спосіб захищалася від руйнування найуразливіша верхня частина стін башти. За даними краєзнавця Андрія Паравійчука (1901–1986), за цим же принципом у 1520-х збудували ще три башти в Німеччині, однак під час пізніших перебудов їх було зруйновано. Отже, як зазначає дослідник, «наша Гончарська башта залишилась єдиною у світі, побудованою за принципом Дюрера». До нашого часу башта дійшла без даху, без міжповерхових перекриттів. 1963 на Гончарській башті відновили дах.* Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 143–144; Козлова Н. Гончарська башта XVI ст.: Вивчаймо рідний край // Прапор Жовтня. – 1968. – 8 червня. – С. 4.

*Гончарська вулиця. Старе місто. Давня назва вулиці Вали, виявлена польським істориком Леоном Бялковським у кам'янецьких земських актових книгах.

ГОРАЇВКА – село. Входить до Староушицької селищної ради. Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Гораївки приєднано село Наддністрянка (колишні – до 7 березня 1946 – Дурняківці). За даними на 1998: дворів – 239, мешканців – 655. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Гарнага І. Звідки пішла назва. Голосків. Гораївка // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 вересня. – С. 4; Гораевка // Подолянин. – 1994. – 11 серпня. – С. 4; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3 (двічі).

«ГОРИЗОНТ» – туристичний клуб на заводі «Електроприлад». Створено 1973. * Ізотов В., Ковальський В., Квітко А., Сучкова Т., Говердовський В. Подорожуєио: Любов моя, Вітчизно // Прапор Жовтня. – 1974. – 18 червня. – С. 4; Красуцький М. Синій вітер доріг: З досвіду роботи по організації дозвілля молоді на заводі «Електроприлад» // Прапор Жовтня. – 1980. – 2 липня. – С. 3.

*Гористий провулок. Мікрорайон Східний (заводу «Електроприлад»). Назву надано 1954. Можливо, тепер це східна частина сучасної вулиці Сіцінського.

«ГОРЛИЦЯ» – народний ансамбль танцю Кам'янець-Подільського педагогічного інституту. Керівник Володимир С'єдін. * С'єдін Володимир. Танцюй, «Горлице» // Прапор Жовтня. – 1986. – 6 вересня. – С. 2–3.

«ГОРЛИЧКА» – танцювальний ансамбль. Первісно – «Піонерія». Керівник Дмитро Миколайович Назаренко (народився 1969). * Греса Надія. І скрізь танцюватимуть // Подолянин. – 2004. – 23 квітня. – С. 5.

*Горні (Горішні) фільварки – одна з назв Польських фільварків у давніх актах.

«ГОРОД КАМЕНЕЦ-ПОДОЛЬСКИЙ. ИСТОРИЧЕСКОЕ ОПИСАНИЕ» – книга Євтима Сіцінського. Видано 1895 в Києві з нагоди святкування 100-ліття з часу приєднання Поділля до Росії. Цензурний дозвіл дано 23 квітня (5 травня) 1894. Книга містить цілісний і ґрунтовний опис історії міста від найдавнішого часу до кінця 19 століття.

ГОРОДКИ. На чемпіонаті України (Євпаторія, 28 серпня – 4 вересня) в особистому заліку перемогу здобув студент четвертого курсу Кам'янець-Подільського педагогічного інституту В'ячеслав Фетісов, у командному заліку кам'янчани посіли четверте місце. Серед майстрів спорту з Кам'янця-Подільського – Юрій Пушкарьов, Анатолій Ляпота. * Полуянов І. Городки // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 квітня. – С. 4; Зорін В. У фіналі: Сторт // Прапор Жовтня. – 1973. – 29 серпня. – С. 4; Зорін В. Фетісов – чемпіон України // Прапор Жовтня. – 1973. – 12 вересня. – С. 4; Полуянов І. Городки // Прапор Жовтня. – 1975. – 12 серпня. – С. 4; Жабенко В. Городки – чудова гра, але цей вид спорту несправедливо забутий у місті і районі. Чому? // Прапор Жовтня. – 1988. – 5 березня. – С. 4; «Городки – чудова гра»: Резонанс // Прапор Жовтня. – 1988. – 7 квітня. – С. 2; Жабенко Василь. Невже крига скресла? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 4 листопада. – С. 3; Кучер Олександр. Ляпота! // Подолянин плюс. – 1994. – 8 жовтня. – С. 4.

*ГОРЬКОГО ВУЛИЦЯ. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. З'єднує вулиці Суворова та Зіньковецьку, досить розгалужена. 2006 викладачі Кам'янець-Подільського державного університету Микола Васьків, Олег Рарицький запропонували перейменувати на вулицю Володимира Свідзінського. # Горький Максим (насправді – Пєшков Олексій Максимович; 1868 – 1936) – російський письменник. Був почесним прикордонником Кам'янець-Подільського прикордонного загону (наказ ОДПУ від 16 жовтня 1932; посвідчення від 2 січня 1933). Є фото 1931 «Максим Горький серед прикордонників на Кам'янеччині» * Брагін Е. М. Горький – почесний прикордонник // Прапор Жовтня. – 1972. – 31 жовтня. – С. 3; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 72; Будзей Олег. Кам'янецькі адреси Володимира Свідзінського: Постаті // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 6.

*ГОРЬКОГО ВУЛИЦЯ. Селище цукрового заводу. Відходить на південь від вулиці Фрунзе. Показано тільки на планах із серії «Міста України» (2001, 2006), виданих державним науково-виробничим підприємством «Картографія».

ГОСПІТАЛЬ ДЛЯ ІНВАЛІДІВ ВЕЛИКОЇ ВІТЧИЗНЯНОЇ ВІЙНИ. Серед начальників: Михайло Юдович Фішелєв (помер 1979). * [Два співчуття] // Прапор Жовтня. – 1979. – 5 вересня. – С. 4.

*ГОСПІТАЛЬНА (ШПИТАЛЬНА) ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Ще одна назва – Лазаретна. З'єднує майдан Вірменський ринок із вулицею Руською. # У будинку № 3 у 17 столітті діяв вірменський шпиталь. Також у казармах фортеці (будинок № 14), попри які проходить вулиця, у 18 столітті містився військовий шпиталь (лазарет). * Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 13. Госпітальна вулиця //Прапор Жовтня. – 1970. – 3 липня. – С. 4; Михайленко А. [Терлецький А.] Госпітальна: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1984. – 16 червня. – С. 4; Кава з Госпітальної: Товари для народу // Прапор Жовтня. – 1991. – 28 травня. – С. 1; Будзей О. Шпитальна: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 12 грудня. – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 245–250.

*ГОСПІТАЛЬНА, 3. Двоповерховий будинок у формі літери Г.

*ГОСПІТАЛЬНА, 14. Фортечні казарми.

«ГОСПОДАРСЬКИЙ (АРБІТРАЖНИЙ) СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ», видання, присвячене 15-й річниці створення системи господарських (арбітражних) судів України. Побачило світ 2006 у приватному видавництві Мирослава Мошака (Кам'янець-Подільський). Має підзаголовок: «Історико-правові нариси, портрети». Містить, зокрема, 6 історико-правових нарисів. Серед них нарис «Місто Кам'янець на Поділлі у XIV–XVIII століттях: магдебурзьке право, судочинство та самоврядування громад», автором якого є заступник голови господарського суду Хмельницької області Сергій Крамар.

«ГОСТИННИЙ ДВІР» – ресторан. Старе місто. Троїцька, 1.

Гоцули – село. → Гуцули – село (нині в складі села Гелетина).

ГРАЛЬНІ АВТОМАТИ. * Кам'янець-Подільський чи Лас-Вегас // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 20 липня. – С. 5; Лас-Вегас нам не побратим: Місто // Подолянин. – 2006. – 21 липня. – С. 2; Скільки треба «одноруких бандитів»?: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 21 липня. – С. 2; Ігрових автоматів стане менше // Фортеця. – 2006. – 27 липня. – С. 2; Заарештовано 27 бандитів. Одноруких: Місто // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 2; Гординчук Микола. Чи накивають п'ятами «однорукі бандити»? // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 28 липня. – С. 1, 2.

ГРАМОТА ПРЕЗИДІЇ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНСЬКОЇ РСР. Серед нагороджених: 8 грудня 1971 – виконроб Кам'янець-Подільського будівельно-монтажного тресту Болеслав Михайлович Семаш. * Вітаємо вас, творці цементного! // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 травня. – С. 1; Про нагородження будівельників Почесною Грамотою та Грамотою Президії Верховної Ради Української РСР: Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1971. – 14 грудня. – С. 1; Висока відзнака // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 грудня. – С. 1.

«ГРАНД» – перший у місті супермаркет. Адреса – Червоноармійська, 4. Відкрито 19 липня 2003. Директор Ніна Василівна Шевченко. * Федоришина С. Аура господаря: 25 липня – День працівників торгівлі // Подолянин. – 2004. – 23 липня. – С. 3.

«ГРАНД-ОТЕЛЬ» – готель. Старе місто. Існував у другій половині 19 – на початку 20 століття. Сучасна адреса – Зарванська, 14. У першій половині 19 століття тут був заїжджий двір Нарольського. У другій половині 19 століття на його місці звели під «Гранд-отель» 2-поверховий будинок із проїздом на рівні першого поверху. Готель націоналізовано в 1920-х. Тепер на першому поверсі розміщуються крамниці, перукарня, на другому – квартири. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 198.

«ГРАНІ ТИСЯЧОЛІТЬ НА СТРУНАХ СЛОВА» – колективна збірка сучасних кам'янецьких поетів. Побачила світ 2006 у видавництві «Абетка», презентація відбулася 20 травня під час Дня міста. До збірки ввійшло по три вірші 62 поетів із короткими біографічними довідками довільної форми та здебільшого фотографіями авторів. Збірку видано за сприяння відділу культури Кам'янець-Подільської міської ради. Головний редактор видання – заступник міського голови Олег Демчук. Фактично збірка є першою антологією, яка, хоч і з певними лакунами (зокрема, не представлено твори членів Національної спілки письменників України Віталія Нечитайла, Івана Прокоф'єва), репрезентує сучасну кам'янецьку поезію. * Будзей Олег. Сотня митців із подільських лав // Подолянин. – 2006. – 26 травня. – С. 4; Шпильова Віра. Поетичні «посиденьки» // Голос України. – 2006. – 7 червня. – С. 6; Браеску А. Література – не розвага: Рецензії // Фортеця. – 2006. – 14 серпня. – С. 4.

ГРАФІТІ – написи та малюнки на стінах. Серед сучасних написів на стінах будинків Кам'янця-Подільського зафіксовано навіть паліндром на одній із дев'ятиповерхівок: «І мчу кіло бараболі Кучмі». * Русяєва А. С. Графіті // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 186; Свирида Оксана. Про що говорять паркани міста // Фортеця. – 2006. – 11 травня. – С. 10; «Моє ставлення до написів на стінах міста»: Опитування // Фортеця. – 2006. – 11 травня. – С. 10.

Грейма фотодрукарня. Старе місто. Колишня адреса – Гімназичний майдан, 2. * Паравійчук А. Г. Краєзнавець М. Й. Грейм і перша фотодрукарня у Кам'янці-Подільському // Матеріали третьої Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Львів, 1970. – С. 67–69.

ГРЕЧКА – однорічна трав'яниста рослина родини гречкових, походить з Азії. Цінна харчова культура й медонос. Насіння, багате білком (близько 12%) і жирами (2,6%), переробляють на крупу. Значний доробок у розвитку селекції, насінництва і вирощування гречки належить Олені Семенівні Алексєєвій (1926–2006), яка від 1971 працювала в Кам'янець-Подільському сільськогосподарському інституті (нині – ПДАТУ). Вона керувала проблемною науково-дослідною лабораторією гречки (створено у серпні 1972), з учнями і співпрацівниками вивела 34 сорти гречки. * Гречка // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 327; «Кара-Даг» академіка Алексєєвої // Край Кам'янецький. – 1995. – 29 квітня. – С. 1; Федоришина Світлана. Королева гречки // Подолянин. – 2006. – 21 квітня. – С. 6; Прощавай, королево!: Слід на землі // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 7.

ГРИВНЯ. 25 серпня 1996 Президент України Леонід Кучма видав Указ «Про грошову реформу в Україні», згідно з яким з 2 вересня в Україні вводилася в обіг гривня за курсом: одна гривня за сто тисяч карбованців. Зокрема, Указ Президента та інші інструктивні матеріали щодо грошової реформи можна було отримати в Кам'янець-Подільському відділенні Укрсоцбанку на паперових і магнітних носіях. Первісний курс гривні, встановлений Національним банком України, був такий: за долар США – 1 гривня 76 копійок. У Кам'янці-Подільському на «чорному ринку» курс гривні щодо долара був приблизно таким же (купівля – 1,8 гривні, продаж – 1,9 гривні). * Дмитрієнко М. Ф. Гривня // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 196–198; Кінець країни суцільних мільйонерів // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 18; Бадьорий старт гривні // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 14; Резнікова Вікторія. Дитя грошової реформи: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 6.

«ГРИЛЬ-БАР». Новий план. Вулиця Соборна. Відкрито 19 березня 1988. Після пожежі відновив роботу в листопаді 1998. * Шановні кам'янчани! // Прапор Жовтня. – 1988. – 18 березня. – С. 4; «Гриль» працює знову // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 20 листопада. – С. 3.

ГРИНЧУК – село. Центр Гринчуцької сільської ради (підпорядковані села – Бабшин, Малинівці, Слобідка-Малиновецька). Найпівденніший населений пункт Хмельницької області. Розташувався на лівому березі річки Дністер. Перша згадка в документах – 1431. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 173, мешканців – 827. За даними на 1998: дворів – 145, мешканців – 294. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 268–270; Гарнага І. Звідки пішла назва. Гринчук. Грушка // Прапор Жовтня. – 1971. – 2 жовтня. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3.

ГРИНЧУЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 627 (чоловіків – 275, жінок – 352). Голова Зінаїда Іванівна Сафронюк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ГРИНЧУЦЬКА ШКОЛА. 1872 в селі Гринчук відкрито народну школу Міністерства народної освіти.

ГРОМАДСЬКА ПРИЙМАЛЬНЯ ГАЗЕТИ «ПРАПОР ЖОВТНЯ». Розпочала роботу 23 червня 1965. Розглядала заяви й скарги, надавала кваліфіковані консультації, довідки з питань, що цікавили відвідувачів. Для цього в редакції газети чергували громадські активісти (здебільшого, пенсіонери). Першим відвідувачів приймав Василь Степанович Туркевич. * Громадська приймальня газети «Прапор Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1965. – 22 червня. – С. 4.

ГРОМАДСЬКЕ ХАРЧУВАННЯ. На 1 квітня 1967 в Кам'янці-Подільському в мережі громадського харчування діяло 80 одиниць на 3410 посадочних місць, працювало 700 чоловік. До кінця п'ятирічки (на 1 січня 1971) передбачалося збільшити мережу на 37 одиниць (1800 посадочних місць). * Гітіліс Є. Громадському харчуванню – повсякденну увагу // Прапор Жовтня. – 1967. – 5 квітня. – С. 2.

«ГРОСМЕЙСТЕР» – шахово-шашковий клуб (ШШК). Новий план. Адреса – Соборна, 5 (розташувався на другому поверсі). Відкрито в грудні 1992. Ухвалою міськвиконкому від 14 вересня 2006 заплановано розмістити в МЦ «Сатурн». * У шахістів новосілля: Спорт // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 13 січня. – С. 2; Рокіровочки: Місто // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2; Звернення // Шахіст Поділля. – 2006. – 26 жовтня. – С. 6.

ГРОТ-КОЛОДЯЗЬ – пам'ятка архітектури. Старе місто. Розташувався у дворі будинку № 4 на вулиці Кузнечній. * Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 148–149; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 174.

«ГРУЗТРАНС» – закрите акціонерне товариство (ЗАТ). Первісно – транспортний цех Кам'янець-Подільського цементного заводу. Восени 1978, коли цех передали Міністерству автомобільного транспорту, було створено АТП-22663. Від 1986 – АТП-16863, від 1995 – колективне орендне підприємство «Атроніп», від 1997 – сучасна назва. Голова ЗАТ – Віктор Антонович Антонюк (народився 21 лютого 1952), очолив підприємство 3 листопада 1989 (обрано на конкурсній основі директором АТП-18663). # «Грузтранс» – скорочення від російського «Грузовой транспорт». * Бабляк Віталій. Четвертак // Подолянин. – 2003. – 24 жовтня. – С. 4.

*ГРУШЕВСЬКОГО ПРОСПЕКТ. Виборчі дільниці № 14, № 19, № 21, № 22, № 23, № 24, № 26, № 28, № 30, № 32, № 34, № 35, № 36. До 17 лютого 1967 вулиця Загородня, від 17 лютого 1967 до 1 червня 1992 проспект Леніна. Була спільна постанова міськкому КПУ та міськвиконкому від 27 листопада 1962 про перейменування з нагоди 900-річчя міста на проспект Карла Маркса, але з якихось причин постанову не ввели в дію. 28 лютого 1995 пленум міської ради ветеранів запропонував перейменувати на проспект 50 років Перемоги. Єдиний у місті проспект; простягнувся від Хмельницького шосе на півночі до мосту «Стрімка лань» на півдні. Довжина – 6,5 км. Прикінцеві номери: зліва – 39, справа – 80. Через проспект 8 липня 1980 пройшла естафета Олімпійського вогню. На проспекті розмістилися ВАТ «Завод дереворізального інструменту «Мотор», кінотеатр (тепер – молодіжний центр) «Юність» (закладено 4 січня 1972, відкрито 20 грудня 1975), міський стадіон ім. Тонкочеєва, мотобольний стадіон, ДЮСШ № 2, центральний міський ринок, 12-поверховий будинок ПКБ АСУ, ЗОШ № 15 (відкрито 1 вересня 1964), два гуртожитки технікуму ПДАТА, гуртожитки університету, навчально-виховний комплекс (спочатку школа-інтернат № 1, потім обласний педагогічний ліцей). Проходить повз Руськофільварецьке кладовище. # Грушевський Михайло Сергійович (17(29) вересня 1866 – 24 листопада 1934) – видатний український історик, державний діяч, голова Центральної Ради. Жив і працював у Кам'янці-Подільському в лютому – березні 1919. * Тарасюк В. Ще один подарунок: У радгоспі-технікумі // Прапор Жовтня. – 1976. – 2 березня. – С. 4; Бронін У. Проспект молодості: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1980. – 22 квітня. – С. 3; Вірич Г. В майбутнє лине Леніна проспект: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1985. – 24 квітня. – С. 3; Будзей О. Проспект Грушевського: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 13 грудня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 291–292.

*ГРУШЕВСЬКОГО, 1. ВАТ «Завод дереворізального інструменту «Мотор».

*ГРУШЕВСЬКОГО, 15. МЦ «Юність».

*ГРУШЕВСЬКОГО, 17. Триповерховий корпус ЗОШ № 15. Стала до ладу 1964 як середня школа. Первісна адреса – Загородня, 7. * Нова школа в привокзальному районі: Кам'янець-Подільський будується / Малюнок Д. Брика // Прапор Жовтня. – 1964. – 8 липня. – С. 3; Урода Б. Йдуть заняття: З нового року – широкого кроку // Прапор Жовтня. – 1964. – 4 вересня. – С. 4; Гудима А. Нова стінгазета // Прапор Жовтня. – 1964. – 16 грудня. – С. 3; Терепенчук В. Про це повинні піклуватися всі: Високоякісна продукція – твоя честь // Прапор Жовтня. – 1964. – 18 грудня. – С. 3; [Фотоінформація] // Прапор Жовтня. – 1966. – 11 червня. – С. 2; 40 років... за партою: Саме стільки літ педагоги навчають дітей у загальноосвітній школі І–ІІІ ступенів № 15 // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 28 вересня. – С. 1.

*ГРУШЕВСЬКОГО, 31. ДЮСШ № 2.

*ГРУШЕВСЬКОГО, 42. Висотний будинок (108 квартир, 9 поверхів) навпроти центрального колгоспного ринку на розі з вулицею Князів Коріатовичів. Будівництво розпочато у вересні 1984. Заплановано здати в третьому кварталі 1985. Заселено в листопаді 1986. У грудні 1986 у будинку відкрито крамницю електротоварів, центральну ощадкасу (тепер діє як відділення Ощадбанку). У будинку є відділення «Кредитбанку». * Горбановський Б. Висотний – на проспекті // Прапор Жовтня. – 1984. – 8 вересня. – С. 2; Данчук Г. Житло – кожному // Прапор Жовтня. – 1986. – 2 грудня. – С. 1; Шевелева Г. Запрошує магазин електротоварів // Прапор Жовтня. – 1987. – 1 січня. – С. 1.

*ГРУШЕВСЬКОГО, 44. Гуртожиток № 1 Кам'янець-Подільського державного університету.

*ГРУШЕВСЬКОГО, 46. 12-поверховий будинок ПКБ АСУ.

*ГРУШЕВСЬКОГО, 62. Бібліотека № 2. Відкрито в жовтні 1954. Серед завідувачів: перша – Есфіра Михайлівна Співак; із червня 1963 до жовтня 2000 (із невеликою перервою) – Галина Матвіївна Кошман (померла в лютому 2004); тепер – Ольга Вітвіцька. * Козлова Н. Позивні бібліотеки: Як працюєш, культармієць? // Прапор Жовтня. – 1984. – 14 лютого. – С. 4: Кошман Галина Матвіївна // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 20 лютого. – С. 2; Вітвіцька Ольга. Піввіковий ювілей книгозбірні: Ювілеї // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 15 жовтня. – С. 11.

*ГРУШЕВСЬКОГО, 70 і 78а. Гуртожитки технікуму ПДАТУ. Один із них 300 учнів радгоспу-технікуму заселили в березні 1975. * Мудрик В. З новосіллям! // Прапор Жовтня. – 1975. – 22 березня. – С. 3.

ГРУШКА – село. Центр Грушківської сільської ради (підпорядковані села – Каштанівка, Рункошів). Згадується в документах із кінця 15 століття. Дерев'яну церкву в честь Успіння Божої Матері зведено 1778 зусиллями поміщиці Марціани Старжинської при участі парафіян. За даними на 1998: дворів – 262, мешканців – 654. У селі народився доктор хімічних наук Анатолій Григорович Білоус (8 травня 1951). * Мендограло Г. Це нам заважає // Прапор Жовтня. – 1968. – 31 січня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва. Гринчук. Грушка // Прапор Жовтня. – 1971. – 2 жовтня. – С. 4; Грушка // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 358–359; Грушка // Подолянин. – 1994. – 1 вересня. – С. 3; Фокіна З. А. Білоус Анатолій Григорович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 832–833.

ГРУШКІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Грушка, Каштанівка, Рункошів. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1468 (чоловіків – 646, жінок – 822). Голова Анатолій Броніславович Приступа. * Грушка: відставка голови сільради // Подолянин. – 1993. – 27 жовтня. – С. 1; Грушка: головою сільради став учитель // Подолянин. – 1993. – 30 жовтня. – С. 1; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ГРУШКІВСЬКА ШКОЛА. 1881 в селі Грушка відкрито однокласне училище Міністерства народної освіти. Нині – загальноосвітня школа I–III ступенів. Директори: від вересня 1978 – Євген Олексійович Нагабась (народився 28 липня 1942). Серед випускників: підприємець Валерій Степанович Солярик. * Дубінський В. А. Євген Олексійович Нагабась // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 898–901; Нагабась Є. Його лінія // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 березня. – С. 2; Нагабась Є. Подарунок до Дня знань // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 3.

ГРУШКІВСЬКИЙ САМОДІЯЛЬНИЙ ТЕАТР. 1962 у селі Грушка створив Іван Михайлович Трофанчук. 1973 Міністерство культури УРСР надало колективу звання «Самодіяльний народний театр» * Беницький О. Театр у школі // Прапор Жовтня. – 1967. – 17 січня. – С. 4; Демчик С. Визнання // Прапор Жовтня. – 1973. – 8 грудня. – С. 4.

ГРЮНВАЛЬДСЬКА БИТВА. Відбулася 15 липня 1410 на території, яка належала Тевтонському ордену, поблизу села Грюнвальд (нині Ольштинське воєводство, Польща) між рицарями-хрестоносцями (близько 39 тисяч осіб) та об'єднаними збройними силами (близько 45 тисяч осіб) Корони Польської та Великого князівства Литовського. Об'єднана польсько-литовська армія, керована Ягайлом і Вітовтом, завдала нищівної поразки тевтонцям. У битві в складі польської армії брали участь три загони подолян. Серед рицарів, які відзначилися у війні з тевтонцями, були й кам'янчани. У листопаді 1410 польський король Владислав Ягайло за хоробрість у битві з хрестоносцями надав Фридру (Фредру) із Плешовиць (Плескавиць) села Фридрівці (нині Залісся Перше), Суржа, Кадиївці. У Польщі на місці Грюнвальдської битви щороку проводиться військово-історичний фестиваль. 2005 і 2006 у ньому брав участь клуб військово-історичної реконструкції «Подільська хоругва» з Кам'янця-Подільського. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 125, 348, 388; Трубчанінов С. В., Винокур І. С. Історія України: Експериментальний підручник для сьомого класу. – Тернопіль, 2002. – С. 206; Шабульдо Ф. М. Грюнвальдська битва 1410 // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 237–238; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 43; Батюкевич Іван. Грюнвальдська битва повторилась знову // Фортеця. – 2006. – 3 серпня. – С. 9.

*Губашова вулиця. Старе місто. Вела від Новопланівського мосту до Троїцького майдану. Нині не існує. Інші назви – Троїцький узвіз, узвіз Куйбишева. # Губашов Петро – голова підпільного ревкому в Кам'янці-Подільському (1918–1920). * К-ПМА. – Ф. Р-335. – Опис 1. – Справа 63. – Аркуш 251; Оголошення в газеті від 1 жовтня 1926.

Губернатор – урядова посада в Російській імперії з адміністративними, поліцейськими та військовими функціями місцевого управління. Введена за шведським зразком Петром Першим 1708 при поділі Російської держави на губернії. Губернатор особисто призначався монархом. * Шандра В. С. Губернатор // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 238; Скрипник А. Ю. Подільські губернатори першої половини XIX ст. // Матервали XI Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 196–200.

Губернатора палац. Старе місто. Згорів 1920. Тепер на цьому місці стоїть будинок пожежної частини (сучасна адреса – Вірменський ринок, 10). * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 217–219.

*Губернаторська вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв (у 19 столітті – в часи Російської імперії) давньої і сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Вірменської. # Губернатор – у Російській імперії начальник губернії, що призначався царем. Подільську губернію створено указом Катерини ІІ від 1(12) травня 1795, а 5(16) липня 1795 губернським містом визначено Кам'янець-Подільський. 1(12) травня 1796 у місті відкрито присутственні місця – губернське правління, палати тощо. На початку вулиці (у південно-східному кутку майдану, який теж став Губернаторським) стояв палац губернатора. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский. – К., 1895. – С. 69.

*Губернаторський майдан. Старе місто. Одна з давніх назв (у 19 столітті – в часи Російської імперії) давнього й сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Вірменський ринок.

*Губернаторський провулок. Старе місто. Одна з давніх назв (у 19 столітті – в часи Російської імперії) давнього й сучасного (від 11 вересня 1990) провулка Комендантського.

ГУМЕНЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 5553 (чоловіків – 2567, жінок – 2986). Голова: від 1998 – Інна Григорівна Абдулкадирова (народилася 6 січня 1962). 9 червня 2006 підведенням природного газу в Колубаївці завершено газифікацію сіл Гуменецької сільської ради. * За новий розквіт // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 січня. – С. 2; Сесія Гуменецької сільської ради // Край Кам'янецький. – 2006. – 23 квітня. – С. 2; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2; Сокальський Сергій. І в Колубаївцях газ: Добра новина // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

ГУМЕНЕЦЬКА ШКОЛА. Серед директорів: упродовж 12 років – Семен Семенович Цішевський (помер 7 вересня 2006). * Власова В. Новосілля юні: У Гуменцях відкрилась нова середня школа // Прапор Жовтня. – 1984. – 19 вересня. – С. 4; Вічна пам'ять // Край Кам'янецький. – 2006. – 21 вересня. – С. 3.

Гуменецьке – село. Від 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Гуменці.

*ГУМЕНЕЦЬКИЙ ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. З'єднує вулиці Хмельницьку та Мічуріна. Назву надано 26 жовтня 1956 у зв'язку з розширенням селища Смирнова на північ.

«Гуменецький» – птахорадгосп. Створено 1980 на базі птахофабрики. Директор (від 1988) – Анатолій Прокопович Ткач. Нині (від 1994) – ЗАТ «Авіс» * Кадрова хроніка // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 липня. – С. 2–3.

Гумениск – село. Від 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Зіньківці.

*ГУМЕНІСК – вулиця. Мікрорайон Жовтневий. Виборча дільниця № 10. Назву надала 25 вересня 1990 президія міськради.

*ГУМЕНІСК – провулок. Мікрорайон Жовтневий. Виборча дільниця № 10. Назву надала 25 вересня 1990 президія міськради.

*Гуменіск – хутір на північному сході Кам'янця-Подільського. Увійшов до складу міста. 25 вересня 1990 президія надала назви на колишньому хуторі – вулиця Гуменіск і провулок Гуменіск.

ГУМЕНЦІ – село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Вербка, Колубаївці, Лисогірка, Привороття Друге, Слобідка-Гуменецька). Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Гуменців приєднано село Гуменецьке. Перша згадка в документах – 1493. За даними на 1998: дворів – 761, мешканців – 2129. У селі народився український письменник Володимир Гаврилович Ковтун (16 липня 1931). * Историко-статистическое описание церкви и прихода села Гуминец Каменецкого уезда // Подольские епархиальные ведомости. – 1869. – № 18. – Неофициальная часть. – С. 770–779; Гуминцы // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 157–160; Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; Маньковський М., Білоус В. Розповідає матрос з «Авроры» // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 листопада. – С. 2; Гуменці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 359; Гарнага І. Звідки пішла назва. Гуменці. Гута-Чугорська // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 жовтня. – С. 4; Будзей О. Пам'ятник-вибачення у Гуменцях: Пам'ять // Подолянин. – 2002. – 29 листопада. – С. 1; Красуцький М., Добровольський В., Урода Б. Село моє, доле моя... // Край Кам'янецький. – 2004. – 1 січня. – С. 4–5; Добровольський В. У Гуменцях, на Вознесіння...: Відроджуємо духовність // Край Кам'янецький. – 2006. – 22 червня. – С. 2.

«ГУМЕНЦІ» – кооператив біля автозаправної станції в Гуменцях. Розпочав діяльність у червні 1987. * Бабляк В. Ох, це м'ясо...: Кооперативи: пошук, досвід, проблеми // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 грудня. – С. 3.

ГУМОР – різновид комічного, відображення смішного в життєвих явищах і людських характерах. Кам'янчанин Віталій Васильович Нечитайло (народився 7 червня 1941) видав збірки сатири та гумору «Шовкові віжки» (1993), «Суниця в кропиві» (1994), «Любасні фокуси» (1997), «Золота карета» (2002), спільно з Василем Кравчуком і Романом Болюхом «Веселий трикутник» (1995). Кам'янчанин Василь Дмитрович Столяренко (народився 1935) видав збірку гумористичних віршів «Сімейні справи» (1991). Кам'янчанин Борис Іванович Урода (народився 22 липня 1939) видав три збірки гумористичних творів: «Сезонна робота» (2000), «За гороскопом» (2002), «Викуп» (2006). Кам'янчанин В'ячеслав Володимирович Полятинчук (народився 16 січня 1961) видав три збірки гумору: «Нема диму без вогню» (1995), «Золото. Рекет. Кримінал» (1998), «Откровення від Степана Руданського» (2001). Газета «Сім днів» 20 липня 2006 запровадила гумористичну рубрику «Сміхотерапія», яку веде Микола Олександрович Байдюк (народився 30 листопада 1939), публікуючи з номера в номер свої гуморески. * Вітаємо // Сім днів. – 2006. – 20 липня. – С. 2; Нечитайло Віталій. Брошка на пупцеві // Сім днів. – 2006. – 17 серпня. – С. 3; Нові книги // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 3.

ГУМОРУ ТА САТИРИ МУЗЕЙ. З подачі Спілки письменників України планувалося відкрити в Кам'янці-Подільському як український національний музей. 1987 під приміщення було вибрано колишній палац вірменського єпископа (сучасна адреса – Іоанно-Предтеченська, 2), де тоді розташовувалися екскурсійне бюро та дирекція історичного музею-заповідника. Євген Дудар провів у місті благодійний вечір, кошти від якого стали першим внеском у фонд музею. * Шпильова В. Буде на Поділлі... Габрово: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 січня. – С. 2–3.

*ГУНСЬКА ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 29, № 33. Виникла в другій половині 19 століття при проектуванні та забудові Нового плану. Первісна назва – Гунська. 16 серпня 1875 міська управа на засіданні міської думи запропонувала нову назву вулиці – Олексіївська (пропозицію не було реалізовано). В радянські часи – 18 Березня, від 1944 – Паризької Комуни. 1 червня 1992 міськвиконком відновив первісну назву вулиці – Гунська. 28 лютого 1995 пленум міської ради ветеранів запропонував перейменувати на вулицю Радугіна (пропозицію не реалізовано; Михайло Якович Радугін відзначився при визволенні Кам'янця-Подільського в березні 1944, за що йому 25 травня 1944 надали звання Героя Радянського Союзу, а в березні 1984 він став почесним громадянином Кам'янця-Подільського). З'єднує вулиці Шевченка та Гагаріна, перетинає вулиці Лесі Українки та Огієнка. Протяжність – три квартали. Прикінцеві показники: зліва – № 11, справа – № 36. На вулиці розмістився міський відділ РАЦС (раніше – ЗАГС, РАГС) та Будинок урочистих подій (відкрито 10 січня 1971). 18 березня 1971, з нагоди 100-річчя Паризької комуни, відбулося свято вулиці. # Гуни – великий кочовий народ, що 375 розбив готів і антів і зайняв простір між Доном і Карпатами. * Бойко П. Нумерація будинків // Прапор Жовтня. – 1944. – 18 червня. – С. 2; Борейко В. Свято вулиці Паризької комуни // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 березня. – С. 4; Обращение // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 11 березня. – С. 1; Сикора Э. Цветок на камне. – 2004. – С. 216.

*ГУНСЬКА, 9. Двоповерховий будинок. Зведено 1912 під купецьку біржу. Після 1917 тут розміщувалася жіноча школа-гімназія. Під час окупації міста німці розмістили в будинку гестапо. Потім тут працювали відділи міськвиконкому. У березні 1973 у будинку розпочала роботу стоматологічна поліклініка. Потім у будинку розміщувалися міське Товариство Червоного Хреста, станція швидкої медичної допомоги. У жовтні 2000 сесія міської ради передала приміщення під центр зайнятості. Ремонт будинку провела будівельна компанія «Кам'янець» (травень 2001 – червень 2002). 2002 тут відкрито міський центр зайнятості (в урочистостях узяв участь міністр праці та соціальної політики Іван Сахань). * Іван Васильович міняє адресу: Добра новина // Подолянин. – 2002. – 6 червня. – С. 2; Жилін Р. Храм безробітних: Подія // Подолянин. – 2002. – 6 вересня. – С. 2; Добровольський В. Міністр праці у нашому місті: Репортаж з місця події // Край Кам'янецький. – 2002. – 6 вересня. – С. 1; Кушко А. Віхи становлення стоматології: Сторінки історії // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 11 березня. – С. 8.

*ГУНСЬКА, 10. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (ухвала облвиконкому від 11 грудня 1984; охоронний № 25-Хм). У будинку розміщується міський відділ реєстрації актів цивільного стану (РАЦС). 10 січня 1971 урочисто відкрито як будинок урочистих подій. * Урода Б. Будинок урочистих подій: По місту і району // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 січня. – С. 1; Гайдамашко В. РАГС: святкуємо вперше // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 26 лютого. – С. 5.

*ГУНСЬКА, 11. Житловий будинок. Заселено 1966. У будинку жив Павло Андрійович Цикра (1907–1991). Головою будинкового комітету був Герой Радянського Союзу Михайло Никифорович Дейнеженко (1915–1977), який жив у квартирі 12. У будинку живуть Галина Мефодіївна Краєвська, Наталія Олексіївна Урсу, Анатолій Романович Ляпота. * Дейнеженко М. Це стосується кожного: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 квітня. – С. 4; Колектив будинкового комітету...: [Співчуття] // Прапор Жовтня. – 1976. – 14 вересня. – С. 4; Дейнеженко Михайло Никифорович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1977. – 19 липня. – С. 4; Слободян М. Щодня, щогодини, щохвилини: Огляд листів // Прапор Жовтня. – 1984. – 16 червня. – С. 3.

*ГУНСЬКА, 22. На розі з вулицею Огієнка. Тут була посудна крамниця, в лютому 1967 сюди перевели книгарню № 11 навчально-педагогічної та художньої літератури, що містилася у фанерному павільйоні на вулиці Котовського біля колгоспного ринку. * Глейзер Н. Зайдіть у нову книгарню // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 лютого. – С. 4; До відома населення! // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 лютого. – С. 4.

*ГУНСЬКІ КРИНИЦІ, сквер. Новий план. Розташувався в центрі міста: квартал між вулицями Шевченка, Лесі Українки, Князів Коріатовичів, Уральською. Площа – близько 2 га. Інші назви скверу – Водойма, Водоймище. Сьогодні це місце масового відпочинку молоді (на молодіжному сленгу – «фонтан»). Спорудження скверу-водойми методом народної будови розпочалося у вересні 1949. У 1981–1983 проведено реконструкцію. 17 січня 2006 тут провела зустріч із виборцями Юлія Тимошенко. * Побудуємо в нашому місті водойму: Звернення працівників проектної контори облдорвідділу до всіх трудящих Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1949. – 9 вересня. – С. 1; Про побудову водойми: Рішення виконкому Кам'янець-Подільської міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1949. – 9 вересня. – С. 1; Бойко О. На будівництві водойми // Прапор Жовтня. – 1949. – 16 вересня. – С. 1; Бойко О. Вчора на будівництві водойми // Прапор Жовтня. – 1949. – 18 вересня. – С. 1; Войтенко О. Осторонь важливої справи: На будівництві водойми // Прапор Жовтня. – 1949. – 23 вересня. – С. 1; Ви нам писали // Прапор Жовтня. – 1981. – 14 січня. – С. 3; Герасимів О. Веселкою заграють фонтани: Запитуєте – відповідаємо // Прапор Жовтня. – 1981. – 5 серпня. – С. 4; Після реконструкції нового привабливого вигляду набрав сквер «Водойма» / Фото В. Стояновського // Прапор Жовтня. – 1983. – 22 жовтня. – С. 4; Кучугура Л. Водоймище чи Гунські криниці?: Відомі й невідомі сторінки історії // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 14 серпня. – С. 3; Будзей О. Гунські криниці: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 21 березня. – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 304; Юрков І. Як будували водойму: Спогади // Подолянин. – 2004. – 10 грудня. – С. 5; Чайковська Ельнара. «Фонтан» чи «запальничка»? // Фортеця. – 2006. – 21 вересня. – С. 10.

ГУРТОЖИТКИ. * Темнота: На перевірці – гуртожитки // Прапор Жовтня. – 1977. – 5 квітня. – С. 4; А як у гуртожитку?: Наш рейд // Прапор Жовтня. – 1980. – 13 серпня. – С. 4; Гончарук В. Новосілля доведеться відкладати: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1980. – 22 серпня. – С. 3.

ГУРТОЖИТОК № 1 ДЕРЖАВНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Новий план. Проспект Грушевського, 44. Здано в експлуатацію в січні 1966. Новий гуртожиток на 550 місць значно поліпшив побутові умови студентів тодішнього педагогічного інституту. Тепер тут проживають студенти філологічного факультету. * Гижко І. Тисяча і одна дрібниця: Сьогодні на будівельних майданчиках // Прапор Жовтня. – 1965. – 3 квітня. – С. 3; Завальнюк О. М., Комарніцький О. Б. Кам'янець-Подільський державний університет. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 38.

ГУРТОЖИТОК № 2 ДЕРЖАВНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Новий план. Лесі Українки, 52. Використовується для слухачів підготовчого відділення і вчителів, що приїхали підвищувати кваліфікацію. * Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 142.

ГУРТОЖИТОК № 3 ДЕРЖАВНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Новий план. Уральська, 3. Один із найкращих гуртожитків міста: при проектуванні закладено секційний принцип. Звело будівельно-монтажне управління «Промжитлобуд». Планувалося здати в експлуатацію в грудні 1974. Вперше прийняв студентів у лютому 1975. Розрахований на 450 місць. Тепер тут проживають студенти фізико-математичного факультету. * Мельник В. Чорновий варіант: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1974. – 13 грудня. – С. 2; Левицький Е. У студентів – входини // Прапор Жовтня. – 1975. – 21 лютого.

ГУРТОЖИТОК № 4 ДЕРЖАВНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Проспект Грушевського, 47 [Драй-Хмари, 42]. Став до ладу 1980. * Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 141.

ГУРТОЖИТОК № 5 ДЕРЖАВНОГО УНІВЕРСИТЕТУ. Проспект Грушевського, 31а. Став до ладу наприкінці 1987. Отже, на балансі навчального закладу – 5 гуртожитків на 2350 місць. * Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 141.

Гусаківка, село. Від 1939 в складі села Нефедівці.

ГУТА-ЧУГОРСЬКА – село. Входить до Чабанівської сільської ради. За даними на 1998: дворів – 161, мешканців – 373. # У середині 18 століття тут збудували гуту – завод для виробництва скла. З пуском підприємства сюди переселили кріпаків із сіл Чугор і Чабанівка. Новому підприємству надали назву заводу та найближчого села. * Гарнага І. Звідки пішла назва. Гуменці. Гута-Чугорська // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 жовтня. – С. 4; Ромарнюк В. Чабанівка. – Кам'янець-Подільський, 1997. – С. 14.

Гуцули – село. Від 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Гелетина. В документах ще траплялася назва Гоцули, оскільки першим поселенцем був циган Гоцул, який виробляв дерев'яні ложки.

ҐДАНСЬК (GDAŃSK) – місто в Польщі, на березі Ґданської бухти, у гирлі Вісли. 462 тисячі мешканців (2004). У часи німецького панування – Данциг. У місті виготовлено статую Мадонни, встановлену в травні 1756 в Кам'янці-Подільському на мінареті, прибудованому турками до Кафедрального костелу.

ҐЛОҐУВ (GŁOGÓW) – місто на заході Польщі, на річці Одра, на окраїні великого міднорудного басейну. Місто-партнер Кам'янця-Подільського. Населення: 15,6 тисячі (1946), 41,1 тисячі (1977), 66 тисяч (1985), 73,3 тисячі (1990) мешканців. Виплавка міді, срібла. Заводи підйомних кранів, цукровий. 1 грудня 2003 у Кам'янці-Подільському підписано протокол про співпрацю між Кам'янем-Подільським і містом Ґлоґув. 5–7 квітня 2004 у Кам'янці-Подільському перебувала делегація Ґлоґува. 27–29 травня 2004 в Ґлоґуві перебувала делегація з Кам'янця-Подільського на чолі із заступником міського голови Володимиром Казачуком. Президент Ґлоґува Збігнєв Рибка та Володимир Казачук підписали угоду про співпрацю в сферах культури, туризму, освіти, промисловості, роботи з молоддю, охорони здоров'я тощо. Кам'янчани взяли участь у святкуванні Дня міста. * Глогау // Брокгауз и Ефрон. – 4 CD. – 2002; Lexikon A–Z in zwei Bänden. – B. 1. – Leipzig, 1956. – S. 661; Głogów // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 239; Географический энциклопедический словарь. Географические названия. – 2-е издание. – М., 1989; Большой энциклопедический словарь. – М.: Астрель, 2005. – С. 270; Гайдамашко Вікторія. Кам'янець – Польща: історія й творчість єднають // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 5 грудня. – С. 1; Гординчук Микола. Горизонти польсько-української співпраці: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 9 квітня. – С. 2; Міцніють зв'язки побратимські // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 23 квітня. – С. 3; Під знаком побратимства: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 4 червня. – С. 3; Гординчук Микола. Крок в утвердженні партнерства // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 11 червня. – С. 2; Крилов Едуард. Кам'янець-Подільський – Глогув: візити для співпраці // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 26 травня. – С. 6; Досвід Глогова // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 1 червня. – С. 5.

ДАКО-РИМСЬКА ВЕРСІЯ ЗАСНУВАННЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. Припускає існування на території Кам'янця в перші століття нашої ери, в період дако-римських воєн, міста даків. * Пламеницька О., Пламеницька Є. Кам'янець-Подільський – місто на периферії Римської імперії // Пам'ятки України. – 1999. – № 4.

*ДАНИЛА ГАЛИЦЬКОГО ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 17, № 26, № 27. Первісна назва – Кишинівська. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці – Монопольна. У радянський час (з 20 березня 1923) Драгоманова, потім (до 1 червня 1992) – Миколи Островського. 26 липня 2003 мешканці будинку № 20 на дворовому майданчику «Олімпія» відзначили 30-річчя заселення свого будинку, збудованого заводом «Електроприлад». Серед відомих мешканців будинку № 20 – кандидат медичних наук Валентин Грубляк, його дружина, авторка збірки віршів «Червона калина» Клавдія Грубляк, шаховий тренер Анатолій Дубовий, співак і композитор Ігор Коза. 1993 на вулиці почали споруджувати Будинок правосуддя. # Данило Романович Галицький (близько 1201 – 1264) – волинський і галицький князь, король (з 1253). * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Будинок правосуддя, але без «зеків» // Край Кам'янецький. – 1993. – 18 вересня. – С. 1; Будзей О. Данило Галицький: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 29 листопада. – С. 5; Станкевич С. Фестиваль у дворі: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 1 серпня. – С. 8.

*ДАНИЛА ГАЛИЦЬКОГО, 20. 70-квартирний житловий будинок заводу «Електроприлад». Ордери та ключі видано 12 липня 1973. Тут 1982 відкрито дитячо-підлітковий клуб «Сатурн». 9 липня 1988 мешканці урочисто відзначили 15-річчя, а 26 липня 2003 30-річчя заселення будинку. Тут на п'ятому поверсі розміщувалося МП «Астрея» (директор Юрій Шабага). * Дубовий А. «Сатурн» – сусід «Золотої рибки» // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 грудня. – С. 4; Кур'єр дозвілля // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 липня. – С. 4; Івасюк Є. Під рідним дахом: Святкує будинок // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 липня. – С. 2–3; Станкевич С. Фестиваль у дворі: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 1 серпня. – С. 1; Бабляк В. Виконком шукав ключку. І знайшов. На п'ятому поверсі // Подолянин. – 1993. – 27 травня. – С. 1.

«ДАРИ ПОДІЛЛЯ» – крамниця коопторгу. Вулиця Пушкінська. Відкрито 8 липня 1972. Директор – Анатолій Федорович Костюк. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1972. – 7 липня. – С. 4; Мекибель С. На догоду покупцеві: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1972. – 18 жовтня. – С. 3; В гонитві за планом: Пияцтву – бій // Прапор Жовтня. – 1973. – 11 грудня. – С. 4; Свіргоцький П. «В погоні за планом»: Куточок дієвості // Прапор Жовтня. – 1973. – 26 грудня. – С. 4.

*ДАЧНА ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Раніше Мала Покровська вулиця, в радянський період деякий час (до війни) – вулиця Дем'яна Бєдного. З'єднує вулиці Франка та Ляпідевського. Починається між продуктовою крамницею «Ковчег» (Франка, 8) і філією Європейського університету (колишньою четвертою школою – Франка, 10). Протяжність – 3 квартали. Прикінцеві показники: зліва – № 17, справа – № 16. Вулицю перетинає Середня вулиця, на ній фінішує провулок Дороніна.

*Двадцяти шести бакинських комісарів (26 бакинських комісарів) вулиця. Новий план. Нині (з 1 червня 1992) вулиця Сіцінського. Первісно вулиця Висока. # Бакинські комісари – 26 революційних діячів Бакинської комуни (голова Бакинської Ради народних комісарів Степан Шаумян та ін.). Заарештовано урядом Диктатури Центрокаспію; розстріляно 20 вересня 1918.

*Двадцятої річниці РСМ НКВС вулиця. Новий план. Довоєнна назва нинішньої (від 1944) вулиці Уральської. Первісна назва – Резервуарна, перша радянська назва (від 20 березня 1923) – Примакова. * Робітничо-селянську міліцію Народного комісаріату внутрішніх справ створено 10 листопада 1917.

*Двадцять сьомого лютого (27 Лютого) майдан. Первісна назва – Семінарський. Нову назву майдану 1918 дала міська дума на пропозицію Рафаеля Саркісова. Нині не існує. # 27 лютого (10 березня за новим стилем) 1917 у Росії розпочалася Лютнева революція, яка завершилася падінням монархії: 2(15) березня російський імператор Микола ІІ зрікся престолу на користь свого брата Михайла, який наступного дня теж відмовився від трону, тож влада в країні перейшла до Тимчасового уряду. * Полещук Т. Лютнева революція 1917 в Росії // Довідник з історії України. – К., 2001. – С. 435; Оголошення Кам'янецького відділу народної освіти // Вісти. – 1922. – 23 липня. – С. 4; Нестеренко Валерій. Одна дума – чотири мови // Подолянин. – 2006. – 17 лютого. – С. 8.

ДВАДЦЯТЬ ЧЕТВЕРТИЙ З'ЇЗД КОМУНІСТИЧНОЇ ПАРТІЇ РАДЯНСЬКОГО СОЮЗУ. Відбувся 1971 в Москві. Серед делегатів: ректор Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту Семен Сергійович Сербін, доярка колгоспу «Прогрес» села Привороття Ганна Мефодіївна Бойко, опресувальник Кам'янець-Подільського кабельного заводу Олександр Андрійович Сорокатюк, інженер-електрик Віктор Феодосійович Питлик. * Сергійчук С. Закон життя: Делегати XXIV з'їзду КПРС // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 березня. – С. 2; П'ятирічкою народжено // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 березня. – С. 2–3.

ДВАДЦЯТЬ ЧЕТВЕРТИЙ З'ЇЗД КОМУНІСТИЧНОЇ ПАРТІЇ УКРАЇНИ. Відбувся 17–20 березня 1971 в Києві в палаці культури «Україна». Серед делегатів: голова Кам'янець-Подільського міськвиконкому Лідія Миколаївна Демчук, перший секретар Кам'янець-Подільського райкому КПУ Володимир Михайлович Смирнов, ткаля бавовняної фабрики Валентина Євтихіївна Кузнець, бригадир тракторної бригади колгоспу імені ХХІІ з'їзду КПРС Анатолій Каленикович Цаплюк, директор приладобудівного заводу Анатолій Іванович Макаров. * Смирнов В. М. До нових висот // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 березня. – С. 1; Демчук Л. М. Погляд у майбутнє // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 березня. – С. 2; Романов І. Зустрічі з делегатами // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 березня. – С. 1; Розповідають делегати з'їзду // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 березня. – С. 1.

ДВАНАДЦЯТА ШКОЛА. Селище цукрового заводу. Адреса – Будівельників, 19. Вперше прийняла школярів 1 вересня 1978. Раніше (наприклад, 1965) в селищі була початкова школа № 12. Сучасна назва – загальноосвітня школа № 12 І–ІІІ ступенів імені Любомира Дмитерка. Ім'я Дмитерка надано постановою № 172 Ради Міністрів УРСР від 11 травня 1986. Шкільна територія має понад 3 га. Директори: Казимир Францович Бялковський, Людмила Олександрівна Орусь, від 17 жовтня 1981 – Микола Андрійович Ящук (народився 1 травня 1947). Заступник директора з навчальної роботи Валентина Василівна Мішевська (працює в школі з 1 вересня 1981). 1979 школа першою в місті стала навчати дітей із 6 років. 1979 піонерська дружина школи зав'язала листування з письменником Андрієм Сергійовичем Некрасовим (1907–?). У січні 1980 письменник надіслав школярам свою книгу «Пригоди капітана Врунгеля» з дарчим написом. 1984 школу було представлено на Виставці досягнень народного господарства й відзначено дипломом другого ступеня. 1985 колектив школи занесено на міську Дошку пошани. 2001 в школі запроваджено профільне навчання. На 1 вересня 2006: 470 учнів і 17 класів. В школі (2006) є 16 комп'ютерів (3,4 комп'ютера на 100 учнів; по Україні цей показник становить 1,85). Серед випускників: кандидат філологічних наук Наталія Миколаївна Дзюбак, кандидат медичних наук Ростаслав Борисович Чаплінський, директор Кам'янець-Подільської філії «Хмельницькгаз» Ігор Петрович Нестерук, філософ Віолетта Альфредівна Круковська (викладає в США), футболіст Микола Гібалюк (грає за «Іллічівець» з Маріуполя). * Ковальчук Л. Стараються не всі: На зустріч новому навчальному // Прапор Жовтня. – 1978. – 8 серпня. – С. 3; Здрастуй, новий навчальний! // Прапор Жовтня. – 1978. – 1 вересня. – С. 1; Світлі, просторі класи-кабінети... // Прапор Жовтня. – 1978. – 8 вересня. – С. 4; Свирида Н. Дарунки письменника // Прапор Жовтня. – 1980. – 12 липня. – С. 4; Некрасов А. Напуття юним // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 серпня. – С. 3; Слободян М. Учень академіка Збарського: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1983. – 16 вересня. – С. 4; Слободян М. Мамин зал: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1983. – 23 квітня. – С. 4; Матусяк Т. Школа – родина: вчора, сьогодні, завтра: ЗОШ № 12 – двадцять років // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 2 жовтня. – С. 7; Гайдамашко В. ЗОШ № 12: взірець виховання: Ювілеї // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 5 вересня. – С. 2; Будзей Олег. Чверть віку директором // Подолянин. – 2006. – 1 вересня. – С. 6; Дванадцятій – дванадцять: Освіта // Подолянин. – 2006. – 17 листопада. – С. 5; Семенишена Віра. ЗОШ № 12: атестація з відзнакою: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 листопада. – С. 3.

Дванадцяти апостолів домова церква. Архієрейський хутір на Підзамчі. Первісно (від 1843 до 1892) Іоанно-Богословська домова церква. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 133–134.

*Дворянська вулиця. Старе місто. Назва за часів Російської імперії давньої і сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Домініканської. У радянський час (від 20 березня 1923) – Карла Лібкнехта. * 1856 на розі з Губернаторським майданом (нині Вірменський ринок) із боку майдану стали зводити будинок дворянського зібрання, що й, очевидно, дало назву вулиці. Правда, 1892 у зведеному будинку відкрили окружний суд. Сьогодні це виробничий корпус колективного швейного підприємства.

ДЕБЮТ – перший виступ, починання в якій-небудь галузі. У Кам'янці-Подільському дебютували: Остап Вишня – першим фейлетоном «Демократичні реформи Денікіна» (2 листопада 1919, газета «Народна воля»), Володимир Свідзінський – першою збіркою віршів «Ліричні поезії» (1922, Кам'янецька філія Всеукраїнського державного видавництва), Наталя Забіла – першим надрукованим віршем «Оксамитними чорними шатами...» (3 серпня 1924, газета «Червоний кордон»), Андрій Бондар – першою добіркою віршів «Я залишаю твої губи на відстані моїх очей...» (24 листопада 1993, газета «Подолянин»), Юрко Юрченко (Юрій Нечистяк) – першим виступом на сцені (1995, відбірковий тур «Червоної рути»).

ДЕВ'ЯТА ШКОЛА. Новий план. Стара школа – Лесі Українки, 29 (тепер тут розміщується ліцей). Нова школа – Драгоманова, 12 (будівництво розпочато восени 1986, школу здано в експлуатацію наприкінці червня 1987, відкрито 1 вересня 1987). Від 1990 – школа-комплекс естетичного виховання. Школу створено 1936. Серед директорів: Тетяна Яківна Лабзіна (15 січня 1905 – ?), від 1957 – Людмила Борисівна Пілатович, від 1973 – Тамара Григорівна Федоренко, від 1984 – Алім Миронович Троян. У школі навчалися композитор і диригент Борис Ліпман (1936–1941, закінчив 9-й клас), футболіст Володимир Капличний, заслужена артистка РРФСР (1977) Тетяна Євдокимова, вчителька Валентина Машталер (навчалася в 1959–1969, працювала, зокрема, і в рідній школі), доктор філологічних наук Віктор Брицин (закінчив 1968), кандидат історичних наук Сергій Борисевич (закінчив 1976), журналістка Тетяна Шуханова (закінчила 1976), начальник міського управління освіти та науки Володимир Тюрін (закінчив 1968). У школі працював учителем фізики Іван Вікторович Івах (1918 – 1989) – ректор Кам'янець-Подільського педагогічного інституту (1967–1977). Учителем фізвиховання працював (від 1983) Борис Омелянович Одинцов (1935 – 2004) – відомий стрибун у висоту. У школі діяв загін юних прикордонників, який організував Леонід Попов. * Відмінник народної освіти // Прапор Жовтня. – 1980. – 1 лютого. – С. 4; Троян А. Школи нового типу: сходинки зростання // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 171–174; Анштейн Ю. Зустріч з юністю // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 липня. – С. 3; Поліщук П. Нове народження дев'ятої: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1986. – 22 листопада. – С. 2–3; Мельник В. Не мороз, а нерозпорядливість стримує спорудження нової середньої школи № 9 // Прапор Жовтня. – 1987. – 21 січня. – С. 3; Амінова Е. Золотий ювілей школи // Прапор Жовтня. – 1987. – 22 січня. – С. 4; Данчук Г. День будівельника // Прапор Жовтня. – 1987. – 21 квітня. – С. 3; Полинюк В. Радість новосіль: БМУ «Промжитлобуд» // Прапор Жовтня. – 1987. – 8 липня. – С. 1; В. Капличний: «Любіть футбол, дбайте про нього...»: Зустрічі для вас / Розмовляв М. Красуцький // Прапор Жовтня. – 1990. – 12 червня. – С. 3; За шкільними столами – Всеукраїнський семінар // Подолянин. – 1995. – 14 жовтня. – С. 2; Манжуловський О. Через роки, через відстані: Обрії освіти // Край Кам'янецький. – 1998. – 3 листопада. – С. 2; Скляренко В. Г. Брицин Віктор Михайлович // Українська мова: Енциклопедія. – К., 2000. – С. 53; Артикуца Н., Гончаров В., Суровий А. Михайло Якимович Брицин // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 580–589; Анікін Н. З берегів Оки: Запрошуємо на прем'єру // Прапор Жовтня. – 1979. – 21 липня. – С. 4; Софіяк М. Добридень, рідне місто: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1979. – 4 серпня. – С. 4; Шпильова В. Камертон, або Портрет директора школи на фоні перебудови // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 грудня. – С. 2; Там, де поєднуються освіта і мистецтво, там починається школа № 9 / Підготував О. Кучер // Подолянин. – 1995. – 2 лютого. – С. 2; «Учитель, друг и человек»: Слід на Землі // Подолянин. – 2005. – 14 січня. – С. 4; Короткова Тетяна. Історія однієї зустрічі: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 6.

Дев'ятсотріччя міста (імені 900-річчя міста) парк (сквер, майдан). Старе місто. Насадження, зроблені восени 1962 у центрі Старого міста, поклали початок парку. * Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 42; Безотосна Г., Борисова В. Дайте перевозу // Прапор Жовтня. – 1966. – 27 липня. – С. 4; «Дайте перевозу»: «Прапору Жовтня» відповідають // Прапор Жовтня. – 1966. – 16 серпня. – С. 3; Ракушін В. Молодість площі: Благоустрій міста і сіл – справа усіх трудящих // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 квітня. – С. 3.

«ДЕВ'ЯТЬ ЖИТТІВ НЕСТОРА МАХНА» – 12-серійний художній телефільм. Восени 2005 епізоди фільму знімали в Кам'янці-Подільському (перший знімальний день – 20 жовтня 2005 в Старому місті на Вірменському ринку та П'ятницькій вулиці). Режисер-постановник Микола Каптан. У ролі Махна – Павло Дерев'янко. В одній з епізодичних ролей у Кам'янці-Подільському знімався Віктор Андрієнко. * Махно і Кам'янець // Подолянин. – 2005. – 21 жовтня. – С. 2; Нестор Махно у Кам'янці-Подільському: Кіно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 21 жовтня. – С. 1; Будзей Олег. Кам'янець буде... столицею Росії: Мотор! // Подолянин. – 2005. – 28 жовтня. – С. 5; Сокульська Ольга. Нестор Махно: з утопії – в дійсність: На знімальному майданчику // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 28 жовтня. – С. 6.

«ДЕКА» – товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ). Створено колишніми працівниками ПКБ АСУ. Веде, зокрема, розробку та впровадження програмного забезпечення під замовлення. Директор Павло Геннадійович Титов. Офіс на вулиці Уральській, 8.

ДЕКАБРИСТИ. * Сис Т. З когорти сміливих: Сторінки минулого // Прапор Жовтня. – 1976. – 3 квітня. – С. 4.

*Декабристів вулиця. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

Дембицького садиба. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 60 (на розі з вулицею Сіцінського). 1911 ділянку придбав кам'янецький міщанин Карл Миколайович Дембицький, який збудував тут будинок за індивідуальним проектом. У 1920-і садибу націоналізовано. 1950 тут розмістився міський Палац піонерів (нині – Центр дитячої творчості). Пам'ятка містобудування та архітектури – яскравий представник стилю модерн. * Жилой дом, 1911–1914 гг. (ул. Ленинградская, 60) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 157–158; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 296–297.

*Дембицького хутір. Нині (від 25 березня 1949) селище Смирнова. Належав Карлу Миколайовичу Дембицькому (1937 загинув від рук НКВС). Власник хутора продавав ділянки під забудову. Так біля хутора виникло невелике селище бідноти, яке теж стали називати хутором Дембицького. * Сикора Э. Ф. О времени и о себе…: Воспоминания и размышления. – Часть 1. – 2005. – С. 4, 5, 6, 12, 13, 28–29.

«ДеМоН» – газета. 29 червня 1990 пленум Кам'янець-Подільського райкому комсомолу підтримав пропозицію першого секретаря райкому ЛКСМУ Сергія Бабія про заснування в районі молодіжної газети та створив комісію для підготовки нового видання. Газета виходила 1990–1991 (востаннє – в квітні 1991). Редактор Віталій Бабляк. * Подобна Т. Час практичних дій: Із пленуму райкому комсомолу // Прапор Жовтня. – 1990. – 6 липня. – С. 2; Будзей Олег. «ДеМоН» вмер? Хай живе «Магістрат»! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 22 червня. – С. 4.

ДЕМШИН – село на лівому березі Дністра. Входить до Калачковецької сільської ради. Перша відома згадка про село датується 1638, коли Іван Потоцький продав свої маєтки, зокрема й Демшин, своєму брату Станіславу. Демшин належав Потоцьким до останньої чверті 18 століття, а тоді перейшов до Злотницьких. Тут у травні 1792 відбулися збори прихильників Тарговицької конфедерації, Антонія Злотницького вибрали маршалком її Подільського відділення. 1796 Демшин перейшов до Йосипа Вітте, а від його сина Івана – до Наркіса Маковецького. Згодом через внучку Наркіса Маковецького Демшин перейшов до Кетлінських. Школа в селі від 1860 (від 1893 – церковнопарафіяльна). 1979 у центрі села збудовано нову продовольчу крамницю. 1988 у Демшині урочисто відзначили 350-річчя села. За даними на 1998: дворів – 309, мешканців – 777. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 160–162; Гарнага І. Звідки пішла назва. Демшин. Добровілля // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 жовтня. – С. 4; Демшин // Подолянин. – 1993. – 9 червня. – С. 4; Колесник М. Широкий вибір // Прапор Жовтня. – 1979. – 7 вересня. – С. 4; Марценюк С. Демшину – 350 років // Прапор Жовтня. – 1988. – 24 грудня. – С. 2–3.

Демшинська Долина – присілок Демшина. Спочатку на цьому місці власник Демшина Наркіс Маковецький задумав влаштувати пристань на березі Дністра, збудував велике приміщення для зберігання зерна, щоб на галерах відправляти його в Одесу. Задум не вдалося реалізувати через незручність сполучення пристані з територією Поділля. За даними 1895, в Демшинській Долині було три двори, 32 мешканці. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 161.

Дем'янів Яр – присілок Фурманівки. Інша назва – Фурманівська Долина. Розташовувався в глибокій долині річки Тернави. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 21, мешканців – 104. За народним переказом, мешканець Дем'янового Яру, прозваний Фурманом, перебравшись нагору, започаткував там село, назване Фурманівкою. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 185, 186.

ДЕНАРІЙ – срібна монета Стародавнього Риму вартістю 10 мідних асів. Римські денарії були широко поширені на українських землях. Свідченням цього є численні знахідки монетних скарбів, шо датуються 1–3 століттями. 1889 в Трояновому валі біля села Калиня знайдено срібний денарій римського імператора (117–138) Адріана. # Латинське denarius – буквально: той, що складається з десяти. * Шуст Р. М. Денарій // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 333; Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 168.

ДЕНДРОПАРК. Простягнувся вздовж вулиці Шевченка до Руських фільварків. Площа – 23,7 га. Дендропарк заклав на початку 20 століття Кіндрат Вікторович Приходько (батько відомих українських діячів Віктора та Олекси Приходьків; помер 13 жовтня 1919 в Кам'янці-Подільському), який від 1899 працював у Кам'янці-Подільському міським садівником. Під його керівництвом робітники, здебільшого хлопці та дівчата з близьких до Кам'янця сіл – Колубаївці, Безнісківці (тепер Абрикосівка) – висаджували дерева. * [Співчуття] // Трудова громада. – 1919. – 13 жовтня. – С. 1; Приходько В. Під сонцем Поділля: Спогади. – Ч. 1. – 4-е видання. – Нью-Йорк – Мюнхен, 1967. – С. 37.

ДЕННА – башта Старого замку. На першому поверсі 1575–1672 була лютеранська каплиця в ім'я Архістратига Михаїла. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 105; Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіz hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 100; Денная башня, XII–XVI вв. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 188; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 19–20.

«ДЕНЬ» – газета. Головний редактор Лариса Івшина. Презентація книг Бібліотеки газети «День» відбулася в Кам'янці-Подільському 23 жовтня 2003 і 23 березня 2006. В ці ж дні було відкрито виставку найкращих робіт – учасників фотоконкурсу газети «День». * Будзей Олег. Скільки днів живе «День»? // Подолянин. – 2003. – 31 жовтня. – С. 6; Лариса Івшина: Так цікавіше жити... / Розмовляла Ольга Василевська // Подільські вісті. – 2006. – 17 березня. – С. 3; Гординчук Микола. «День» – у Кам'янці: Презентації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 31 березня. – С. 7; Сохацька Євгенія. Дума про Україну: Роздуми з приводу презентації книг «Бібліотеки «Дня» у Кам'янець-Подільському державному університеті // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 квітня. – С. 6.

ДЕНЬ МІСТА. У Кам'янці-Подільському вперше проведено 21 травня 1995. Традиційно проводиться в третю суботу травня, хоча й бували відхилення. Так, 2 червня 1996 Кам'янець-Подільський удруге святкував День міста, причому вперше і востаннє в червні. * День міста: програма свята // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 1 червня. – С. 1; Програма свята «День міста» // Подолянин. – 1996. – 1 червня. – С. 1; Матусяк Т. Не буває свят забагато // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 8 червня. – С. 1; Не так, як хотілось, але свято «День міста» у Кам'янці вдалось провести // Подолянин. – 1996. – 8 червня. – С. 3; Червневий вибрик свята // Кам'янець у червні. – 2001. – С. 6.

ДЕНЬ СОБОРНОСТІ УКРАЇНИ. Відзначається щороку 22 січня з нагоди Акту злуки ЗУНР і УНР 22 січня 1919 на Софіївському майдані в Києві. У Кам'янці-Подільському традицію відзначати цей день започаткували 1990 місцеві рухівці: 20 січня вони на вулиці Шевченка провели мітинг «Збруч – ріка єднання», а 21 січня до півсотні кам'янецьких рухівців разом із рухівцями з багатьох міст і сіл України утворили живий ланцюг, що з'єднав Київ і Львів. Офіційно День соборності України було встановлено тільки через 9 років – указом Президента України від 21 січня 1999. * Будзей Олег. Повернення до витоків: Урочисті збори в Будинку культури // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 26 січня. – С. 1; Будзей Олег. З нагоди злуки // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 26 січня. – С. 1.

ДЕРЕВОРІЗАЛЬНОГО ІНСТРУМЕНТУ ЗАВОД. Нині ВАТ «Завод дереворізального інструменту «Мотор».

ДЕРЕВ'ЯНЕ – село. Центр Дерев'янської сільської ради (підпорядковані села – Броварі, Гелетина, Привітне). За даними на 1998: дворів – 192, мешканців – 450. * Гарнага І. Звідки пішла назва. Дерев'яне. Дубинка // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 листопада. – С. 4; Дерев'яне // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 359.

ДЕРЕВ'ЯНСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Дерев'яне, Броварі, Гелетина, Привітне. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 800 (чоловіків – 369, жінок – 431). Голови: від 26 березня 1985 – Михайло Васильович Корнієнко (народився 3 серпня 1946, Княжпіль). * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2; Федоришина Світлана. Старійшина: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 5.

ДЕРЖАВНА ПРЕМІЯ УКРАЇНИ В ГАЛУЗІ НАУКИ ТА ТЕХНІКИ. Серед кам'янчан: 11 грудня 1996 – Юрій Володимирович Теплінський (за цикл праць «Нові математичні методи в нелінійному аналізі» разом із Юрієм Митропольським, Анатолієм Самойленком та іншими), 3 грудня 2001 – Валерій Степанович Степанков (за цикл праць «Україна крізь віки» разом із Валерієм Смолієм, Олександром Реєнтом та іншими). * Гаврищук А., Гординчук М. Шлях крізь темряву віків: Людина та її справа // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 28 грудня. – С. 4.

ДЕРЖАВНЕ ПРИЙМАННЯ ПРОДУКЦІЇ. 1 січня 1987 введено на електромеханічному заводі (третьому з підприємств міста). * Мельник В. З державною вимогливістю: Зроблено кам'янчанами – зроблено якісно // Прапор Жовтня. – 1986. – 2 грудня. – С. 2; Державне приймання продукції // Прапор Жовтня. – 1986. – 12 грудня. – С. 1; Шляхтич П. У полі зору парткому: Як у парткомі заводу «Електроприлад» імені 60-річчя СРСР готуються до державного приймання продукції // Прапор Жовтня. – 1986. – 16 грудня. – С. 3; У міськкомі Компартії України // Прапор Жовтня. – 1986. – 17 грудня. – С. 1; Мельник В. І пізно, і повільно: Держприймання – інструмент перебудови // Прапор Жовтня. – 1986. – 23 грудня. – С. 2; Забезпечити ідеологічно: Держприймання – інструмент перебудови // Прапор Жовтня. – 1986. – 24 грудня. – С. 2; Чи потрібне держприймання?: Економічний коментар // Прапор Жовтня. – 1989. – 26 травня. – С. 2.

ДЕРЖАВНИЙ БАНК РОСІЇ. Офіційно відкрито 1(13) липня 1860. Кам'янець-Подільське відділення відкрито 1865. Керівники: до 6 лютого 1879 – Василь Іванович Добролюбов; з 6 лютого до 1 грудня 1879 (т. в. о. керівника) – Микола Васильович Чудинський; з 1 грудня 1879 до 1882 – Петро Корнійович Дебогорій-Мокрієвич, з 1882 до 1884 – Микола Миколайович Стокасімов, з березня 1884 до 1895 – Василь Іванович Маркович, з 1895 до 1909 – Платон Матвійович Бродович, з 1909 – Федір Іванович Медведков. Відділення у 1865–1901 розміщувалося в Старому місті на місці теперішнього головного корпусу училища культури (сучасна адреса – Зарванська, 3).

ДЕРЖАВНИЙ БАНК СРСР. 1 січня 1988 під дахом Кам'янець-Подільського відділення Держбанку постало чотири самостійні структури: Житлосоцбанк, Агропромбанк, Промбудбанк та інкасація, що залишилася у системі Держбанку. * Данілов І. Це респектабельне слово – БАНК. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 96; Вараницький З. Резерви самофінансування – в дію // Прапор Жовтня. – 1987. – 15 грудня. – С. 3.

ДЕРЖАВНИЙ ІСТОРИКО-АРХІТЕКТУРНИЙ ЗАПОВІДНИК (ДІАЗ). Створено 18 травня 1977 постановою Ради Міністрів УРСР. Адміністрація розміщувалася, зокрема, в Ратуші. Тепер (від 20 жовтня 1998) Національний історико-архітектурний заповідник «Кам'янець» (НІАЗ «Кам'янець»). * У зв'язку з розробкою документації... // Прапор Жовтня. – 1967. – 12 серпня. – С. 4; Шумахер С. Місто стає заповідником // Прапор Жовтня. – 1977. – 8 червня. – С. 4; Слободян М. З обновами, місто! // Прапор Жовтня. – 1977. – 25 червня. – С. 4; Шановні товариші! // Прапор Жовтня. – 1980. – 8 січня. – С. 4; Чорнописький В. Збережемо скарби народні // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 квітня. – С. 4; Вінюков О. Перше засідання [наукової ради] // Прапор Жовтня. – 1980. – 20 вересня. – С. 4; Качуровський А. Оновлення Старого міста // Прапор Жовтня. – 1981. – 29 грудня. – С. 4; Дісталось нам у спадок місто // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 січня. – С. 2–3; ДІАЗ – вчора, сьогодні і завтра // Подолянин. – 1993. – 14 квітня. – С. 3.

ДЕРЖАВНІ НАРАДИ УКРАЇНСЬКОЇ НАРОДНОЇ РЕСПУБЛІКИ 1919–1920 – наради на вищому рівні, які за часів Директорії УНР виконували функції представницької влади. Із восьми державних нарад дві проведено в Кам'янці-Подільському – 5 вересня і 25 жовтня 1919. 5 вересня у процесі обговорення поточних питань досягнуто певної згоди між інтересами УНР і ЗОУНР. 25 жовтня з доповідями виступили голова уряду Ісак Мазепа – про внутріщнє й міжнародне становище України, військовий міністр Всеволод Петрів – про військове становище. * Бойко О. Д. Державні наради Української Народної Республіки 1919–1920 // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 364.

ДЕРЖЛІСГОСП – державне лісогосподарське підприємство. Директори Кам'янець-Подільського держлігоспу: від 2000 – Анатолій Миколайович Швець. * Мислюк Любов. Держлісгосп: новий керівник – нові задуми // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 30 березня. – С. 3.

«ДЕСЕРТНИЙ» – бар-кафе. Після реконструкції відкрито влітку 1987. Нині ресторан «Стрілець». * Вірич Г. На гостину в новий бар: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 19 серпня. – С. 3; Луньова І. І танго, і фокстрот: Анонс // Прапор Жовтня. – 1988. – 19 листопада. – С. 4; Попова В. Перша спроба: Кам'янецька панорама // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 грудня. – С. 1.

ДЕСЯТА ШКОЛА. Селище Смирнова. Короленка, 20 і Короленка, 27. Після війни і до 1962 – початкова школа (розміщувалася в одноповерховому будинку на Хмельницькому шосе – на місці навчального господарства сільськогосподарського інституту). Перший випуск відбувся 1952. Влітку 1961 розпочато будівництво нового приміщення. Кам'янець-Подільський БМУ № 2 звів будівлю за 11 місяців. 30 серпня 1962 урочисто відкрито нову восьмирічну школу № 10. У 1964/65 навчальному році восьмирічну школу реорганізовано в середню. 1967 на школі встановлено меморіальну дошку Смирнову. Восени 1991 розпочато будівництво другого корпусу школи з актовим і двома спортивними залами, басейном. Це будівництво стало довгобудом. 1998 школі передано приміщення дошкільного закладу № 28, там стали навчатися молодші класи. Директори: Микола Бичковський, Мальвіна Шаферман, 1961–1969 – Семен Семенович Цішевський (помер 2006), від 1969 – Лариса Марковська, Володимир Олександрович Накап'юк, від червня 1983 – Леонід Антонович Печинога. 6 лютого 1988 у МБК відзначила 25-річчя. 25 травня 2002 відзначила 50-річчя. * Меморіальна дошка // Прапор Жовтня. – 1967. – 9 червня. – С. 3; Кам'янець-Подільська середня школа № 10 запрошує // Прапор Жовтня. – 1988. – 5 лютого. – С. 4; Кур'єр дозвілля // Прапор Жовтня. – 1988. – 6 лютого. – С. 4; Дєвіна Тетяна. Від столяра до директора школи: Ювілеї // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 3; «Десятій» школі – 50! // Подолянин. – 2002. – 24 травня. – С. 5.

ДЕСЯТИЙ УРАЛЬСЬКИЙ ДОБРОВОЛЬЧИЙ ТАНКОВИЙ КОРПУС. Входив до четвертої танкової армії. Формування бригад корпусу розпочалося 26 лютого 1943, а завершилося 11 березня 1943. У Свердловській області створено дві бригади – 197-у танкову та 30-у мотострілецьку. 1 травня 1943 воїни полків і бригад склали присягу на вірність Батьківщині. * Гарнага І., Ковнер О. Подвиг воїнів-уральців // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 4; Поліщук П. Автомотопробіг завершено // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 1.

Десятина – десята частина доходів, сплачувана залежним населенням на користь церкви в різних країнах (зокрема, в Київській Русі, Польщі, Великому князівстві Литовському, Україні до 18 століття). Уперше стали збирати 585. На Русі запровадив Володимир Святославич після прийняття християнства. Важливим для вивчення історії сіл сучасного Кам'янець-Подільського району є виданий 1460 дозвіл польського короля Казимира IV Ягеллончика збирати десятину на користь кам'янецьких біскупів. Саме в цьому документі виявлено першу згадку про низку сіл. Серед них Баговиця, Безнісківці (нині Абрикосівка), Врублівці, Кубачівка (нині в складі села Смотрич), Лісківці, Мукша (згодом Велика Мукша, нині Велика Слобідка), Нагоряни, Нефедівці, Панівці. * Десятина // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 382–383.

Десятина – міра земельної площі. Виникла в Російській державі 16 століття, згодом поширилася в Україні. Найраніша з відомих десятин становила 2500 квадратних триаршинних сажнів (50х50 сажнів, 1 сажень = 1/10 версти; звідси і назва). У середині 17 століття в ужиток входить переважно казенна десятина – 2400 квадратних сажнів (80х30), узаконена Соборним уложенням 1649. Поряд із казенною частково побутували господарська десятина – 3200 квадратних сажнів (80х40), кругла десятина – 3025 квадратних сажнів (55х55), деякі інші. На Лівобережній Україні у 18 столітті переважно використовували казенну десятину (2400 квадратних сажнів; 1,0925 га), що було узаконено межовими інструкціями царського уряду від 13 травня 1754, 13 лютого 1756 та ін. З переходом Правобережної України (зокрема Поділля з Кам'янцем-Подільським) після другого поділу Польщі (1793) до складу Російської імперії десятина поширилася й на цей регіон. Після ухвали 14 вересня 1918 декрету Ради народних комісарів РСФРР про запровадження метричної системи мір десятина поступово вийшла з ужитку. * Губрик А. О., Огуй О. Д. Десятина // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 370; Десятина // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 383.

Десятників школа. Офіційна назва – обласна однорічна школа майстрів-будівельників. Розміщувалася в Старому місті (сучасна адреса – Вірменський ринок, 3). 1993 завершено реставрацію будинку. Сюди з Кафедрального костелу перенесено фонди історичного музею-заповідника. # Десятник – старший, відповідальний у групі робітників на будівництві, у шахті і т. ін. (Словник української мови. – Т. 2. – К., 1971. – С. 257). * Сідаш М. Як поживаєш, скарбнице історії? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 17 листопада. – С. 2.

Дефектологічний факультет Кам'янець-Подільського педагогічного інституту. Організовано на основі ухвали Вченої ради від 27 березня 1993 і наказу ректора від 2 квітня 1993. У 1997–2001 – факультет розвитку людини Кам'янець-Подільського педагогічного університету. 27 вересня 2001 реорганізовано (в складі університету) в Інститут соціальної реабілітації та розвитку дитини (ІСРРД).

*Дешевий провулок. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) Реміснича вулиця. Давніша назва – Домініканський провулок, у радянський час – Клари Цеткін. # Перед Першою світовою війною в колишньому Домініканському монастирі був притулок із дешевою кухнею – копійка за обід. А також у провулку можна було дешево придбати вироби безпосередньо в самих ремісників. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 67-68; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 142.

ДЖАЗ – загальна назва імпровізованої музики, яка виникла наприкінці 19 століття у негритянському середовищі на півдні США. Перший у Києві джаз-банд створив 1926 уродженець Кам'янця-Подільського Леонід Арнольдович Ентеліс (26 грудня 1903 – 2 травня 1978). Цей джаз-банд узяв участь у спектаклі «Ленін», поставленому в Театрі читця Музично-драматичного інституту імені Миколи Лисенка. Музику до спектаклю написав Ентеліс. Як джазовий піаніст і композитор прославився уродженець Кам'янця-Подільського Михайло Юхимович Альперін (народився 7 листопада 1956). Він – лауреат міжнародних джазових фестивалів, викладає джазове фортепіано у Вищій музичній академії в Осло (Норвегія). Уродженець Кам'янця-Подільського Андрій Вінцерський (народився 1965) був від 1992 ударником гурту «Брати блюзу». 28 липня 1969 у Кам'янці-Подільському виступав Тульський біг-бенд (художній керівник Анатолій Кролл). При Будинку офіцерів у 1960-х був джазовий оркестр під керівництвом Анатолія Гринштата (з оркестром співала Інна Білоцька). * Джаз // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – 384; Ентеліс Леонід Арнольдович // Симоненко Володимир. Українська енциклопедія джазу. – К., 2004. – С. 43; Рахов П. Два концерти: Щоденник мистецтв // Прапор Жовтня. – 1969. – 1 серпня. – С. 4; Андрій Вінцерський / Розмову вів Олег Соколенко // Фортеця. – 1996. – 15 листопада. – С. 1; Шутко Артем. Блюз із Америки, а брати – з Калуша // Тиждень. – 1997. – № 33 (51). – С. 21; Печенюк М. Чотири учні – чотири долі. [1.] Майстер джазу: До 100-річчя міської музичної школи // Подолянин. – 2003. – 18 квітня. – С. 5; Печенюк М. А. Музиканти Кам'янеччини. – Хмельницький: Поділля, 2003. – С. 26–27, 444; Резнікова Вікторія. Щасливий однолюб: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 6.

«ДЖЕРЕЛЬЦЕ» – літературна студія Кам'янець-Подільського Центру дитячої творчості. Керівник Лариса Анатоліївна Маслова. Наказом № 772 Міністерства освіти й науки України від 29 грудня 2005 студії надано почесне звання «Зразковий художній колектив». * З джерела починається ріка: Наш гість / Бесідував Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 26 грудня. – С. 5; Лариса Маслова: «Свято віримо, що спочатку було слово»: Актуальні діалоги // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 18 серпня. – С. 7.

«ДЗВІН» – літературно-мистецький і громадсько-політичний журнал Спілки письменників України. Виходить у Львові щомісяця. Засновано 1940 під назвою «Література і мистецтво». 1945–1951 – «Радянський Львів», 1959–1989 – «Жовтень», від 1990 – під сучасною назвою. У грудні 1976 гостями студентів Кам'янець-Подільського педагогічного інституту були львівські письменники, працівники журналу «Жовтень» Микола Ільницький, Іван Сварник, Роман Іваничук. У квітні 1985 «Жовтень» опублікував український переклад фрагментів «Кам'янецької хроніки» та невелику розвідку про неї. * Федорів Р. М. «Дзвін» // Українська літературна енциклопедія. – Т. 2. – К., 1990. – С. 53; Луценко В. Гості студентів // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 грудня. – С. 4; Історія «Кам'янецької хроніки» // Жовтень. – 1985. – № 4. – С. 97–100; Кам'янецька хроніка, складена Агопом, доповнена і продовжена його рідним братом Аксентом: [Фрагменти] // Жовтень. – 1985. – № 4. – С. 95–105.

«ДЗВІН» – православна газета, яку заснували архієпископ Кам'янець-Подільський і Городоцький Никанор і парафіяльна рада кафедрального собору святого Георгія Побідоносця. Перше число побачило світ у серпні 1994. * Газетний загін поповнив «Дзвін» // Подолянин. – 1994. – 27 серпня. – С. 1.

«ДЗВОНИ ЧОРНОБИЛЯ» – музей. Відкрито 26 квітня 2004 у ЗОШ № 17. * Створюється музей «Дзвони Чорнобиля» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 6 лютого. – С. 4; Нові музеї // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 13 лютого. – С. 3; Минулого тижня...: Місто // Подолянин. – 2004. – 30 квітня. – С. 2; Сокульська О. Тим, хто рятував країну: Вшанування // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 29 квітня. – С. 5.

«ДЗВОНИ ЧОРНОБИЛЯ» – традиційний шаховий турнір у Кам'янці-Подільському. Вперше проведено 21–23 квітня 1996 з ініціативи лікаря, ліквідатора аварії на ЧАЕС Ігоря Шеваги. Переможцем першого турніру став Віктор Стороженко. 28–30 квітня 2006 у турнірі, присвяченому 20-річчю Чорнобильської трагедії, переміг Василь Харьков. * Шевага І. Шахи і Чорнобиль // Подолянин. – 1996. – 20 квітня. – С. 3; Конет І. Шаховий турнір «Дзвони Чорнобиля» // Подолянин. – 1996. – 27 квітня. – С. 4; Манжуловський Олег. «Дзвони Чорнобиля» // Шахіст Поділля. – 2005. – 1 липня. – С. 3; Дубовий Анатолій. Турнір «Дзвони Чорнобиля»: Шахи // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 14.

*Дзержинського вулиця. Новий план. Радянська назва нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Драгоманова. Первісна назва – Могилівська. 10 вересня 1967, в неділю, відбулося свято вулиці Дзержинського, присвячене 90-річчю з дня народження «головного чекіста країни». На святі роль Дзержинського виконав артист самодіяльного народного театру Рябоконь. # Дзержинський Фелікс Едмундович (30 серпня (11 вересня) 1877 – 20 липня 1926) – радянський державний і компартійний діяч. Від грудня 1917 – голова Всеросійської надзвичайної комісії (ВЧК; від 1922 – ДПУ, від 1923 – ОДПУ). * Шастя революціонера: До 90-річчя Ф. Е. Дзержинського // Прапор Жовтня. – 1967. – 9 вересня. – С. 2; Док Г. Свято вулиці Дзержинського // Прапор Жовтня. – 1967. – 9 вересня. – С. 4; Демчик С. На вулиці Дзержинського / Фото Є. Івасюка // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 вересня. – С. 4; Мовчан О. М. Дзержинський Фелікс Едмундович // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 377; Неизвестный Дзержинский / По материалам И. Дмитриева // Сто великих загадок русской истории. – М., 2006. – С. 327–333.

*Дзержинського вулиця. Старе місто. Одна з радянських назв південної частини сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Зарванської.

«ДИВО КАЛИНОВЕ» – танцювальний ансамбль ЗОШ № 15. Керівник Юрій Грабчук. * Матусяк Т. Радує й дивує «Диво калинове» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 6 січня. – С. 2.

ДИЗЕЛЬ-ПОЇЗД Кам'янець-Подільський – Гречани. Маршрут відкрито 1979. * Чорний В. Курсує «Червона стріла»: Новини // Прапор Жовтня. – 1979. – 9 лютого. – С. 4.

ДИМ – господарство широкої нерозділеної або окремої малої родини, яке охоплювало двір, будинок, господарські будівлі, а також орні землі та угіддя й платило данину «від диму». Податок, який збирався з димів, називася подимним (або подимщиною). 1493 для з'ясування та врегулювання системи податків із населення Подільського воєводства було складено «Реєстр димів Подільського воєводства». Так, 1493 Калиня платило податок від 3 димів. * Гурбик А. О. Дим // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 384.

«ДИМИТРОВЕЦЬ» – багатотиражна газета колгоспу імені Димитрова. * Корнєєв Г. Колгоспна, друкована // Прапор Жовтня. – 1967. – 5 травня. – С. 3.

*Димінського (Андрія Димінського), вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Фрунзе (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Пропозицію не реалізовано. # Димінський Андрій Іванович (13 грудня 1829 – 1(14) січня 1905) – український етнограф-фольклорист. Закінчив 1840 Кам'янецьку духовну школу. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4; Скрипник П. І. Димінський Андрій Іванович // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 386.

«ДИНАМО» – добровільне спортивне товариство (ДСТ). Створено 1923 з ініціативи Фелікса Дзержинського. В СРСР членами ДСТ були працівники органів і військ Міністерства охорони громадського порядку та Комітету державної безпеки. * «Динамо» // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 1. – К., 1966. – С. 598; «Динамо» // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – 2-е видання. – Т. 1. – К., 1986. – С. 516.

«ДИНАМО» – міліцейський спортивний клуб Кам'янця-Подільського. Міськвиконком зареєстрував його 26 лютого 1999. 7 серпня 1999 «Динамо» завоювало Кубок області з футболу. * Єрменчук В. Перемога – символ відродження? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 13 серпня. – С. 1, 2.

«ДИНАМО» (КИЇВ) – український футбольний клуб. Засновано 1927. 1 вересня 1984 ветерани «Динамо» перемогли збірну Кам'янця-Подільського – 4:3. У киян голи забили Андрій Біба, Анатолій Шепель, Петро Слободян (2), ворота захищав Віктор Банников. 24 лютого 1990 ветерани «Динамо» (Йожеф Сабо, Андрій Біба, Віталій Хмельницький, Юрій Роменський, Петро Слободян, Володимир Єрохін, Сергій Кузнецов, Валентин Трояновський, Валерій Зуєв), до яких приєднався Володимир Капличний, поспілкувалися в МБК з любителями футболу, зіграли товариський матч з ФК «Смотрич» – 0:0. * Динамо // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 392; Такчук О. У гостях – ветерани «Динамо»: Спорт // Прапор Жовтня. – 1984. – 31 серпня. – С. 4; Кравченко М. Це нестаріюче «Динамо»: Спорт // Прапор Жовтня. – 1984. – 5 вересня. – С. 4; Як справи, «Смотрич»? // Прапор Жовтня. – 1990. – 21 лютого. – С. 4; До уваги любителів футболу // Прапор Жовтня. – 1990. – 23 лютого; Красуцький М. Спасибі тобі, «Динамо»! // Прапор Жовтня. – 1990. – 2 березня. – С. 4.

«ДИНАСТІЯ» – товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ). Голова правління (від 1996) Олександр Михайлович Боршуляк (народився 22 липня 1961). * Мета його життя – робити добро! / Підготувала Галина Михальська // Сім днів. – 2006. – 20 липня. – С. 1, 7.

ДИРЕКТОРІЯ УНР. Спочатку була тимчасовим революційним органом, який у ніч з 13 на 14 листопада 1918 створила на своєму засіданні президія Українського національного союзу для керівництва повстанням проти режиму гетьмана Павла Скоропадського. Після пермоги стала верховним державним органом Української Народної Республіки. Первісно складалася з п'яти членів (Володимир Винниченко, Симон Петлюра, Андрій Макаренко, Федір Швець, Опанас Андрієвський). 2 лютого 1919 Директорія вимушено, внаслідок наступу радянських військ, покинула Київ. Після мандрів (Вінниця – Проскурів – Рівне) остаточно осіла в Кам'янці-Подільському (червень – листопад 1919) в складі Петлюри, Макаренка, Швеця. * Щусь О. Ю. Директорія // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 393–394; Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 392–393.

ДИРИЖАБЛЬ – різновид повітряної кулі з двигуном і стерновими пристроями, які дають можливість керувати польотом. Пасажири, екіпаж і вантаж розміщуються в гондолі. Кам'янчани мали можливість бачити дирижабль у небі в дні змагань з повітроплавання (зокрема, у вересні 2006). * Дирижабль // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 393; Чайковська Ельнара, Брюсова Тетяна. Кам'янчани, частіше дивіться у небо!!! // Фортеця. – 2006. – 14 вересня. – С. 2.

ДИСКОТЕКА – клуб із музичною культурно-пізнавальною програмою й танцями. 1980 в Будинку культури села Оринин організовано клуб «Диско». Невдовзі такий же клуб створено в селі Княжпіль. * Борчук Л. Друга дискотека // Прапор Жовтня. – 1980. – 21 червня. – С. 4.

ДИТЯЧИЙ САДОК № 24. Черемушки. Сюди перебрався міський відділ народної освіти. * Міськво справляє новосілля // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 16 лютого. – С. 1.

«ДИТЯЧИЙ СВІТ» – крамниця дитячих товарів. Новий план. Вулиця Соборна. Відкрито 1972. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1972. – 25 серпня. – С. 4; Славський В. Завітайте в «Дитячий світ» // Прапор Жовтня. – 1972. – 26 серпня. – С. 3; Колесник М. Для юних покупців // Прапор Жовтня. – 1976. – 18 лютого. – С. 1.

ДИТЯЧІ КЛУБИ. 2005 у Кам'янці-Подільському діяли три дитячі клуби – «Сатурн», «Лелека», «Шукач». * Гайдамашко Вікторія. Реанімацію дитячих клубів почали з «Сатурна»: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 23 грудня. – С. 5.

ДИТЯЧІ САДКИ. В 11-ій п'ятирічці (1981–1985) у Кам'янці-Подільському збудовано три дитячі садки. Тож 1986 у Кам'янці-Подільському було 30 дитячих садків: 18 – Міністерства освіти, 12 – інших відомств. Проте вони не могли прийняти всіх дітей: 1200 малюків чекали своєї черги. У 12-ій п'ятирічці (1986–1990) запланували звести 6 дитячих садків (консервного, електромеханічного заводів, ПКБ АСУ, 2 – міськвно). * Добрі прикмети: Інтерв'ю із заступииком голови міськвиконкому І. Ф. Яловим / Інтерв'ю взяв В. Добровольський // Прапор Жовтня. – 1986. – 13 вересня. – С. 2–3; Дарманський М. Дбаючи про зміну // Прапор Жовтня. – 1986. – 13 вересня. – С. 2–3.

ДІАЗ – Державний історико-архітектурний заповідник.

«ДІАЛОГ», перша в місті недержавна книгарня. Соборна, 14. Розпочала роботу в липні 1991. Книгарню відкрило МП «Діалог» (директор Андрій Чорний) – представник спільного радянська-канадського підприємства «Інарт» (Харків). * Перший «Діалог» з читачем // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 19; Зворотний зв'язок // Подолянин. – 1993. – 5 травня. – С. 1.

*ДІБРУХА, річка. Тече через Підзамче, на Карвасарах впадає в Смотрич. * Волчкова О. Тече річка невеличка // Подолянин. – 1994. – 1 вересня. – С. 3.

*Дівоча вулиця. Новий план. Первісна назва сучасної (від 31 серпня 1993) вулиці Гагенмейстера. В радянський час вулиця Крупської, яку продовжили на південний схід. Тепер це продовження (від 31 серпня 1993) – вулиця Маршала Харченка.

ДІВОЧА ГОРА. * Дівоча гора: Легенди рідного краю // Прапор Жовтня. – 1972. – 9 вересня. – С. 4.

«ДІВЧАТА», вокально-інструментальний ансамбль (ВІА). Створено 1971 у Москві. Художній керівник Всеслав Лавров. ВІА виступав у березні 1972 у Кам'янці-Подільському в міському Будинку культури. * Просінкевич Я. Дівчата // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 квітня. – С. 4.

ДІЄЦЕЗІЯ – римо-католицька єпархія. Кам'янецьку дієцезію 1375 заснував папа Григорій XI. Її центром є катедральний собор святих апостолів Петра й Павла. Російські царі та більшовики тричі (1795, 1866, 1920) ліквідовували Кам'янецьку дієцезію. 16 січня 1991 папа римський Іоанн-Павло ІІ відновив Кам'янецьку дієцезію. * Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 2, 5.

«ДІЛОВЕ МІСТО», газета журнального типу – рекламно-інформаційний тижневик. Зареєстровано 28 жовтня 2003. Перше число побачило світ 3 грудня 2003. Власник і засновник – Ігор Валіцький. Головні редактори: Ольга Єлькіна, від числа 37(146) за 14 вересня 2006 – Леся Пилипчук. Адреса редакції: проспект Грушевського, 25, нова адреса – Гагаріна, 62, від вересня 2006 – Уральська, 4а. * Валіцький І. Шановні друзі! // Ділове місто. – 2003. – 3 грудня. – С. 2.

ДІЛЬНИЧНИЙ ІНСПЕКТОР МІЛІЦІЇ. Кам'янець-Подільський розділено на 23 дільниці, відповідно діє 23 дільничні інспектори. У Кам'янець-Подільському районі працює 18 дільничних інспекторів. * 18 червня – День дільничного інспектора // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 6; Тетяна Шуханова. На варті спокою: 18 червня – День дільничного інспектора міліції // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 5.

«ДІПРОЦИВІЛЬПРОМБУД». Київський державний інститут проектування цивільного та промислового будівництва. У Кам'янці-Подільському 1963 створено відділ комплексного проектування Хмельницької філії інституту. * Липовецький В. Проектують завтра міста: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1981. – 7 липня. – С. 2.

ДІТИ ВІЙНИ. Згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004, дитина війни – особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945) Другої світової війни було менше ніж 18 років. * Волохівський В'ячеслав. Не плач, дитино війни: Листи з глибинки // Край Кам'янецький. – 2006. – 15 червня. – С. 2; Борисюк І. Закон, який обминають: Актуально! // Край Кам'янецький. – 2006. – 13 липня. – С. 1.

«ДІТИ ВІЙНИ», громадська організація. Голова Юрій Фігурський. * Звернення загальних зборів активу блоку громадських організацій // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 3.

ДЛЯ БІДНИХ, лікарня. Безплатна лікарня для прихожих бідних хворих. Відкрито 1884. Новозбудоване приміщення на Новому плані освячено 29 вересня (11 жовтня) 1991. Тепер (з 1992) у цьому будинку розміщується міська дитяча хорова школа. Сучасна адреса – Шевченка, 37. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 194; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 299–300.

ДМИТРА СОЛУНСЬКОГО, церква в селі Лісківці. У податкових списках під 1565 в селі згадується «піп», тобто в Лісківцях уже в 16 столітті була церква. Дерев'яна Дмитрівська церква, що була в селі в першій половині 18 століття, 1754 згоріла, тож тоді влаштували тимчасову церкву в уцілілій дзвіниці. 1759 скальський декан Іоанн Мединський заклав нову дерев'яну церкву; її освятили 8 грудня 1762. Ця церква простояла близько століття. У 1830-х задумано збудувати нову церкву. 28 квітня 1837 архієпископ Кирило підписав грамоту на створення храму. Розпочате тоді будівництво завершилося 1858. Будували церкву на кошти парафіян, допомога зі скарбниці становила 3500 рублів. Церква кам'яна, з однією банею. Будівництво дзвіниці завершено 1875 (п'ять дзвонів, найбільший з них – 18-пудовий – придбали 1889). Кількість парафіян: 1740 – 42; 1748 – 60; 1759 – 70; 1790 – 387. # Димитрій Солунський – великомученик, один із найшанованіших святих православної церкви, який близько 306 постраждав за християнську віру. Народився в Солуні (тепер грецьке місто Салоніки) в сім'ї воєначальника. Був правителем Солунської області. День пам'яті – 8 листопада за новим стилем. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 363–364.

ДНІ НАУКИ НА КАМ'ЯНЕЧЧИНІ. Відбулися 23–24 листопада 1970 з участю групи провідних українських учених (мовознавець Іван Костянтинович Білодід, математик Юрій Олексійович Митропольський, літературознавець Євген Прохорович Кирилюк, фізик Віталій Петрович Шелест, кібернатик Віктор Володимирович Іванов, а також філософ Мирон Онисимович Логвин). * Бобров В., Гижко І, Зустріч з відомими вченими: Дні науки на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1970. – 24 листопада. – С. 1; Інночкін П. Доробок науковців // Прапор Жовтня. – 1970. – 24 листопада. – С. 1; Урода Б. Розповідають учені: Дні науки на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1970. – 25 листопада. – С. 1; День науки // Прапор Жовтня. – 1974. – 6 березня. – С. 1.

«ДНІПРО», видавництво художньої літератури. Бере початок від Всеукрвидаву, заснованого 1919. Сучасна назва від 1964. 7–8 серпня 1971 колектив видавництва провів вихідні в Кам'янці-Подільському (з відвідуванням Жванця та Хотина), 7 серпня зустрівся і сфотографувався на пам'ять із байкарем Микитою Годованцем. * Хопта В. В. «Дніпро» // Українська літературна енциклопедія. – Т. 2. – К., 1990. – С. 73; Петрук К. Екскурсанти з Києва // Прапор Жовтня. – 1971. – 11 серпня. – С. 4.

«ДНІПРО», ресторан. Новий план. Шевченка, 22 (біля входу до парку культури та відпочинку). Відкрито 1 травня 1957. Для відкриття ресторану капітально відремонтували й розширили будинок чайної № 1. Шеф-повар Григорій Семенович Філатов. Вже 19 червня 1957 ресторан піддано критиці: «У перші дні після відкриття непогано працював ресторан «Дніпро». Тут був широкий асортимент страв, швидко обслуговували. Тепер цього не скажеш. Чимало є випадків, коли відвідувачам доводиться чекати 40–60 хвилин, щоб одержати обід. Не завжди можна замовити страву, що значиться в меню. Рідко буває в продажу салат». Після низки реорганізацій і приватизації – нині ресторан «Стрілець». * Мельник П. У ресторані «Дніпро»: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1957. – 12 травня. – С. 3; Більше уваги роботі підприємств громадського харчування: [Передова] // Прапор Жовтня. – 1957. – 19 червня. – С. 1.

ДНІСТЕР, річка. Протікає, зокрема, на межі Хмельницької та Чернівецької областей. На лівому березі Дністра розташувалися такі села Кам'янець-Подільського району: Ісаківці, Жванець, Брага, Бабшин, Гринчук, Малинівці, Слобідка-Малиновецька, Каветчина, Сокіл, Устя, Велика Слобідка, Демшин, Гораївка. * Гарнага І. Притоки Дністра: Вікно в історію // Прапор Жовтня. – 1987. – 3 липня. – С. 3; Ковальчук Степан. Водні багатства Хмельницького Придністров'я // Подолянин. – 2004. – 15 жовтня. – С. 5.

«ДНІСТЕР», кооперативне видавництво. Діяло в 1911–1920 в Кам'янці-Подільському. * «Дністер» // Українська літературна енциклопедія. – Т. 2. – К., 1990. – С. 76.

«ДНІСТЕР», селянський комерційний банк. 19 серпня 2004 відкрито відділення в Кам'янці-Подільському. * Новий банк у древньому місті // Подолянин. – 2004. – 27 серпня. – С. 7.

«ДНІСТЕР», ресторан райспоживспілки в селі Жванець. 1 січня 1965 «Прапор Жовтня» повідомив: «Над Дністром, у мальовничому куточку Жванця, гостинно відчиняться двері нового ресторану». Відкрито 8 травня 1965. Після реконструкції знову запрацював 26 квітня 1980. Після ремонту та модернізації відновив роботу 2 червня 2001. * Для тебе, людино // Прапор Жовтня. – 1965. – 1 січня. – С. 4; Відкривається ресторан «Дністер» // Прапор Жовтня. – 1965. – 7 травня. – С. 4; В мальовничому куточку с. Жванець... // Прапор Жовтня. – 1965. – 14 травня. – С. 3; 26 квітня 1980 року після реконструкції... // Прапор Жовтня. – 1980. – 25 квітня. – С. 4; Завтра у Жванці: Добра новина // Подолянин. – 2001. – 1 червня. – С. 1.

«ДНІСТЕР», футбольна команда зі Старої Ушиці. 1973 «Дністер» під керівництвом тренера Анатолія Івановича Кирилюка став чемпіоном Кам'янець-Подільського району серед сільських колективів, переміг у другій групі чемпіонату Хмельницької області, здобув кубок «Золотий колос» обласної ради ДСТ «Колос» і такий же кубок на змаганнях районного масштабу. * Казиміренко М. Стартували успішно // Прапор Жовтня. – 1973. – 8 червня. – С. 3; Яцемірський А. Перші перемоги // Прапор Жовтня. – 1973. – 26 червня. – С. 4; Турун А. Почесне друге місце: Спорт // Прапор Жовтня. – 1973. – 8 вересня. – С. 4; Турун А. Щедрі ужинки «Дністра» // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 грудня. – С. 4.

«ДНІСТЕР», серія гравюр Сергія Кукурузи. * Дністер біля Ожева; Дністер біля Грушівець; Дністер біля Старої Ушиці // Прапор Жовтня. – 1973. – 31 липня. – С. 3.

ДНІСТЕР – КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ, магістральний питний водопровід. Ще 1961 виробниче управління водоканалізаційного господарства дійшло до висновку, що радикальним розв'язанням проблеми водопостачання міста може бути організація водопостачання з Дністра. 1966 організація «Одесакомунпроект» почала розробку проекту. 1969 почалося будівництво. У жовтні 1973 заводи міста отримали технічну воду. 12 вересня 1976 місто отримало питну воду. Довжина водогону – майже 10 км. Спочатку був одним із цехів цементного заводу. 1981 передано на баланс міськводоканалу. Тепер – структурна одиниця ЗАТ «Тепловоденергія». * Покотило Ф. Вода, споживачі: Місто та його проблеми // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 лютого. – С. 3; Буяр М. Водопостачання: проблеми і перспективи // Прапор Жовтня. – 1972. – 22 січня. – С. 2; Дністер тече у місто / Фоторепортаж В. Мельника та І. Свідера // Прапор Жовтня. – 1976. – 18 вересня. – С. 2; Власюк Вероніка. Дністровському водогону – 30: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 5; Власюк Вероніка. Тридцять років на службі // Ділове місто. – 2006. – 14 вересня. – С. 6; Власюк Вероніка. Водогону – тридцять // Сім днів. – 2006. – 14 вересня. – С. 3; Джерела водогону: Місто // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 2.

ДНІСТРОВСЬКА ГАЕС (ГІДРОАКУМУЛЮВАЛЬНА ЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ). Перший агрегат, який споруджується з 1983, заплановано запустити 2007, другий – 2009, третій – 2010. * Чорней Юрій. Пікова ситуація: Конфлікт інтересів // Дзеркало тижня. – 2005. – № 48 (10 грудня). – С. 10.

ДНІСТРОВСЬКИЙ ГІДРОВУЗОЛ. Русло Дністра перекрито в жовтні 1981. Заповнення Дністовського водоймища почалося 24 жовтня 1981, а в липні 1987 досягло проектного рівня. Перші два агрегати Дністровської ГЕС з шести дали струм у грудні 1981. Із зони затоплення Дністовського гідровузла планувалося вивезти типові для Поділля споруди на Карвасари. * Друга ГЕС на Дністрі // Прапор Жовтня. – 1973. – 7 липня. – С. 4; Брюхно В. Втрачають час: «Прапор Жовтня» на будівництві Старої Ушиці // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 липня. – С. 2; Мельник В. Творці Старої Ушиці // Прапор Жовтня. – 1980. – 9 серпня. – С. 2; Митинецький В. Закономірність зриву: «Прапор Жовтня» на будівництві Старої Ушиці // Прапор Жовтня. – 1980. – 18 жовтня. – С. 2; Плотніков В. Підкорись, Дністре!: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1981. – 16 травня. – С. 4; Ряба Ю. Карвасари: минуле і майбутнє: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1981. – 24 жовтня. – С. 4; Семенко П. Дністер перекрито: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1981. – 31 жовтня. – С. 1; Перемога на Дністрі // Прапор Жовтня. – 1982. – 1 січня. – С. 1; Шумахер С. Як село стало «приморським»: Стара Ушиця сьогодні // Прапор Жовтня. – 1982. – 13 лютого. – С. 4; Білецький Йосип. З біографії Дністробуду: Спогади очевидця // Край Кам'янецький. – 2006. – 16 листопада. – С. 3.

«ДНІСТРОВСЬКІ ХВИЛІ» («ДНІСТРЯНСЬКА ХВИЛЯ»), ансамбль пісні й танцю цукрового заводу. 1970 надано звання народного. 9 жовтня 1970 концерт ансамблю показано в 40-хвилинній передачі на телебаченні. * Доронюк В. «Дністровські хвилі» // Прапор Жовтня. – 1970. – 29 вересня. – С. 4; Сосновський В. На екранах телевізорів // Прапор Жовтня. – 1970. – 14 жовтня. – С. 4.

Добра Воля, село. → Добровілля.

ДОБРОВІЛЛЯ, село. Входить до Приворотської сільської ради. Лежить на річці Кізя (вище від села Привороття). Засновано у 18 столітті на ґрунтах села Підпилип'я, тож розділило долю цього села. Первісна назва – Добра Воля. 1820 налічувалося 37 селян чоловічої статі. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 56, мешканців – 298. За даними на 1998: дворів – 100, мешканців – 259. У селі народився кандидат історичних наук Олександр Миколайович Федьков (9 лютого 1962). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 378; Гарнага І. Звідки пішла назва. Демшин. Добровілля // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 жовтня. – С. 4.

ДОБРОВІЛЬНЕ ПРОТИПОЖЕЖНЕ ТОВАРИСТВО (ДПТ). Голова міжрайради ДПТ М. Симонов. * Васильєв А. Звітують пожежники // Прапор Жовтня. – 1979. – 3 січня. – С. 4.

ДОБРОВІЛЬНІ СПОРТИВНІ ТОВАРИСТВА (ДСТ), масові спортивні організації СРСР. На 1 січня 1985 діяло 6 всесоюзних профспілкових ДСТ («Локомотив», «Спартак», «Водник», «Буревісник», «Зеніт», «Труд»), відомче («Трудові резерви»), фізкультурно-спортивне товариство «Динамо», 15 республіканських профспілкових (в УРСР – «Авангард»), 15 сільських (в УРСР – «Колгоспник»; 1970 перейменовано на «Колос»). * Добровільні спортивні товариства // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 1. – К., 1966. – С. 620; Теппер Ю. М. Добровільні спортивні товариства // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 3. – К., 1979. – 413; Добровільні спортивні товариства // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – 2-е видання. – Т. 1. – К., 1986. – С. 534.

ДОБРОЛЮБОВА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 7. Назву дано 1957 запроектованій вулиці, коли збільшено земельну площу селища Смирнова. З'єднує вулиці Чехова та Саксаганського. # Добролюбов Микола Олександрович (24 січня (5 лютого) 1836 – 17(29) листопада 1861) – російський літературний критик, публіцист.

«ДОБРУДЖА», промтоварна крамниця № 28. Відкрито в серпні 1985. Названо на честь краю в Болгарії. * Левко В. «Добруджа» в Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1986. – 7 травня. – С. 3; Поліщук П. Запрошує «Добруджа»: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 13 червня. – С. 2–3.

*ДОВБУША ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневе. Вулицю показано в Атласі-плані ППП «Лібріс» (2000). # Довбуш Олекса Васильович (1700 – 24 серпня 1745) – один із найвідоміших ватажків руху опришків. * Гуржій О. І. Довбуш Олекса Васильович // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 424–425.

*ДОВГА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990 – вулиця Рози Люксембург. Найдавніша назва – Різницька вулиця. Інші давні назви: Довга, південна частина вулиці – Сенаторська. З'єднує вулиці Руську та Шпитальну. На вулиці розташувалися районне відділення міліції, дитячий садок № 17 «Світлячок», майстерні художників Бориса Негоди, Анатолія Лучка та ін. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – S. 86–87; Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Шкурко С. 14. Вулиця Рози Люксембург: Знайомтесь з рідним містом // Прапор Жовтня. – 1970. – 15 липня. – С. 4; Терлецький А. Імені Рози Люксембург // Прапор Жовтня. – 1981. – 14 листопада. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Будзей О. Довга: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 13 червня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 238–244.

*ДОВГА, 3. Дитячий садок № 17 «Світлячок». Відкрито 1963. Перша завідувачка – Марія Мазур. Інші завідувачі – Софія Новикова, Анастасія Бабійчук. * Іменини «Світлячка» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 6 листопада. – С. 8.

*ДОВГА, 12. Пам'ятка архітектури – житловий будинок 15–19 століть. * Дроздовська Г. Родом із середньовіччя // Прапор Жовтня. – 1982. – 29 травня. – С. 4; Жилой дом, XV–XIX вв. (ул. Р. Люксембург, 12) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 158; Іноземець чверть століття тому врятував будинок в Старому місті: А було й таке... // Подолянин плюс. – 1994. – 9 червня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 238–239.

*ДОВГА, 15. Пам'ятка архітектури – житловий будинок 15–19 століть. * Жилой дом, XV–XIX вв. (ул. Р. Люксембург, 15) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 158–159; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 239–240.

*ДОВГА, 17. Пам'ятка архітектури – житловий будинок 15–19 століть. * Терлецький А. Друге народження пам'ятки // Прапор Жовтня. – 1983. – 1 жовтня. – С. 4; Жилой дом, XV–XIX вв. (ул. Р. Люксембург, 17) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 159–160; Кам'янець-Подільська художня майстерня // Прапор Жовтня. – 1980. – 4 червня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 240–242.

*ДОВГА, 19. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 240–242.

*ДОВГА, 25 і 25А. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 242.

*ДОВГА, 27. Тут до 1793 стояла церква Святого Миколая. 1956 на цьому місці з'явився двоповерховий будинок. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 242–243.

ДОВГОЖИТЕЛІ. За станом на червень 2006 у Кам'янці-Подільському восьмеро людей пертнули столітній рубіж. Найстаріша жінка Кам'янця-Подільського – Марина Іванівна Валентієнко (1 липня 2006 їй виповниться 105). * Шпильова Віра. З «Голосом» до ста літ // Голос України. – 2006. – 20 червня. – С. 6.

«ДОВГОЛІТТЯ», центр медико-соціальної реабілітації пенсіонерів та інвалідів війни й праці зі спеціальним відділенням для їх тимчасового перебування. Створено 15 вересня 2005 ухвалою сесії Кам'янець-Подільської міської ради на базі колишньої міської лікарні № 2. Директор і головний лікар: від 15 вересня 2005 – Валентин Тимофійович Грубляк. * Грубляк Валентин. «Довголіття» – досягнення міської влади // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 10 березня. – С. 1, 2; Сокульська Ольга. Науковий фундамент «Довголіття» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 квітня. – С. 3; Грубляк Валентин. Діє центр «Довголіття» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 квітня. – С. 3; Федоришина Світлана. Довголіття Вам!: 1 жовтня – Міжнародний день людей похилого віку // Подолянин. – 2006. – 29 вересня. – С. 6.

ДОВЖОК, село. Центр Довжоцької сільської ради (підпорядковане село – Нагоряни), приміське село Кам'янця-Подільського (його західний сусід). До складу села Довжок ухвалами Хмельницького облвиконкому включено села Козак (10 березня 1960; нині північно-західна околиця Довжка) і Жабинці (1 березня 1963; нині південна частина Довжка). 27 серпня (8 вересня) 1862 внаслідок скасування кріпацтва введено в дію статутну грамоту для селян Довжка. 25 березня 1944 Довжок вперше визволено від німецько-фашистських загарбників. Того ж дня в село прибув генерал Дмитро Лелюшенко. Остаточно визволено 2 квітня 1944. 12 січня 1996 в оселі мешканців Довжка прийшов природний газ. 10 листопада 2002 у Довжку освячено хрест на церкві Різдва Пресвятої Богородиці, відкрито та освячено новозбудовану каплицю на честь ікони Божої Матері Почаївської. За даними на 1998: дворів – 1412, мешканців – 4137 (найбільше село Кам'янець-Подільського району). У селі народилися український зоолог Петро Миколайович Бучинський (12 лютого 1852 – 18 вересня 1927), народний депутат України (1998–2002) Микола Олександрович Кушніров (20 серпня 1945), заслужений машинобудівник УРСР Микола Миколайович Лозинський (1929 – 25 вересня 1972). * Недобыльский Александр. Введение уставной грамоты между крестьянами селения Должка Каменецкого уезда // Подольские епархиальные ведомости. – 1862. – №18 (15 сентября). – Неофициальная часть. – С. 598–601; Должок // Подолянин. – 1993. – 1 травня. – С. 4; Бєляк І. Танці... в черзі // Прапор Жовтня. – 1968. – 9 січня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва. Довжок. Думанів // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 листопада. – С. 4; Довжок // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 359; Красуцький М. Дорогу долає той, хто йде. – К., 1996. – С. 9, 28; Кравчук М. З вірою у серцях: Відроджуємо духовність // Край Кам'янецький. – 2002. – 12 листопада. – С. 1; Миколаєнко М. Дзвони душу: Репортаж у номер // Край Кам'янецький. – 2004. – 23 січня. – С. 1; Баженов Л. В. Бучинський Петро Миколайович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 676.

ДОВЖОЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА (ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА). Входять села Довжок і Нагоряни. Село Підзамче, яке входило до Довжоцької сільської ради, 30 березня 1957 включено в смугу міста Кам'янець-Подільський. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 5037 (чоловіків – 2317, жінок – 2720). Голови: 1985–1998 – Ярема Іванович Іванусь (народився 1938); Віктор Іванович Огнєвий (народився 2 січня 1951); від 2002 – Олександр Станіславович Домбровський (народився 6 липня 1960). * Семенова Наталія. Педагогічні методи Довжоцького голови: Влада // Подолянин. – 2002. – 22 листопада. – С. 3; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2; Вісті з територіальних громад // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 2.

ДОВЖОЦЬКА ШКОЛА. 24 березня 1988 у школі відкрито музей Героя Радянського Союзу Степана Киргизова. 14 січня 2002 волонтерка зі США Джулі Келлер на два роки стала учителькою англійської мови Довжоцького колегіуму. Серед директорів: Дмитро Гаврилович Вітряний (1906–1990), Ігор Володимирович Новаковський (1926–2002), Дмитро Вікторович Тищенко, Едуард Євстафійович Кульчицький (народився 12 січня 1947), Галина Григорівна Мадич (народилася 25 липня 1948). Серед учителів: Леонід Степанович Кульчицький, Феофан Васильович Манжуловський, Сава Савич Тробоняча. Серед випускників: Олег Феофанович Манжуловський. * Мельник В. Сіячі знань // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 жовтня. – С. 2; Пам'яті героя: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 1; Англійський від носія // Фортеця. – 2002. – 31 січня. – С. 2; Працюватиме волонтерка на Довжку // Подолянин. – 2002. – 1 лютого. – С. 2; Кульчицький Е. Є. З історії створення шкільного музею // Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 56.

*ДОВЖОЦЬКИЙ ПРОВУЛОК. Відходить від Жванецького шосе, розділяє Підзамче та Довжок. Будинки з непарними номерами належать до Підзамча, парні – до Довжка. # → Довжок, село.

«ДОВЖОЦЬКИЙ», заказник. Розташувався поблизу села Довжок. Площа 665 га. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 26.

ДОВЖОЦЬКИЙ ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНО-ВИХОВНИЙ ЗАКЛАД. Завідувач Людмила Желізник. * Дякуємо, дядю Миколо!: Екскурсії // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

Довжоцький район. Створено 7 березня 1923. 8 січня 1926 приміські села Мукша-Боришковецька (нині Кам'янка) і Мукша-Китайгородська (нині Жовтневе) ввійшли до складу Довжоцького району. Сьогодні – Кам'янець-Подільський район.

ДОВЖОЦЬКИЙ СПИРТОВИЙ ЗАВОД. Збудовано 1896 на замовлення княгині Ганни Хілкової та при сприянні німецької компанії Борлян-Шведе. Того ж року завод видав першу продукцію. Його потужність становила 80 декалітрів за добу. Виготовляли спирт із картоплі, яку вирощували на землях, що належали княгині. Перша світова війна (1914–1918) на тривалий час перервала роботу заводу. Тільки 1928 його відбудували, відновили виробництво. За три наступних роки потужність підприємства зросла з 200 до 760 дал спирту на добу. Крім картоплі, а згодом і зерна, від 1931 стали переробляти бурякову мелясу. 30 липня 1932 на заводі виготовили перші зразки пшеничної горілки міцністю 40 градусів. 1941–1944 завод, очолюваний німецьким шеф-директором, працював, хоча його потужність різко знизилася. 1945 завод відбудовано, відновлено потужності. 1952–1957 це був спиртово-горілчаний завод, оскільки працював горілчаний цех. 1957 основною продукцією заводу стає спирт, який виготовляється з меляси. 1959–1961 на заводі завершено будівництво нової котельні (в колишньому приміщенні горілчаного цеху), встановлено новий брагоректифікаційний апарат потужністю 2000 дал за добу. 1970 встановлено ще потужніший апарат, який забезпечує 3000 дал спирту на добу. 1967 котельню перевели на рідке паливо: замість вугілля стали використовувати мазут. Прокладена 1994 газова магістраль у Довжок дозволила перевести заводську котельню на газ. Щоб використовувати мелясу комплексно, 1964 стали до ладу два новозбудовані цехи, які забезпечили виробництво хлібопекарських дріжджів і вуглекислоти. 1988 на базі Довжоцького заводу, провідного в Хмельницькій області, створено виробниче об'єднання спиртової промисловості, реорганізоване 1992 у виробничо-комерційний комбінат «Хмельницькспирт». До його складу увійшли Маниковецький і Ганнопольський спиртзаводи, розташовані відповідно в Деражнянському та Славутському районах. На підставі наказу Державного департаменту продовольства від 6 листопада 2002 «Хмельницькспирт» ліквідовано, відтоді маємо державне підприємство «Довжоцький спиртовий завод». Директори: 1944–1950 – Анатолій Желобицький, 1950–1960 – Дмитро Маковчук, 1960–1978 – Ніна Роздобудько, 1978–1996 – Віктор Сьомов, від червня 1996 – Олександр Лавров, від листопада 2002 – Володимир Михайлов. Головний бухгалтер упродовж 48 років (від 1950) – Григорій Іванович Гуляк (народився 20 січня 1918). * Будзей Олег. Спиртзавод: минуле, сучасне, майбутнє // Подолянин. – 2005. – 29 липня. – С. 4; Будзей Олег. Спиртзавод: звідки запах і що з ним робити? // Подолянин. – 2005. – 19 серпня. – С. 5; Резнікова Вікторія. Майже піввіку головним бухгалтером пропрацював житель Довжка Григорій Гуляк: 16 липня – День бухгалтера // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 3; Марковська Наталя. Кінець довжоцькій «аромотерапії», або Євросоюз нам допоможе?!: Ноу-хау // Подолянин. – 2006. – 10 листопада. – С. 4.

«ДОЗОРЕЦЬ», сторінка народного контролю в газеті «Прапор Жовтня». * Дозорець // Прапор Жовтня. – 1967. – 27 січня, 28 лютого. – С. 3.

«ДОЙНА», заслужена хорова капела Молдавської РСР. У жовтні 1971 виступала в Кам'янці-Подільському в міському Будинку культури. * Слюсар Б. Співає «Дойна»: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 жовтня. – С. 4.

*Долина, передмістя. У документі 1789 «Розподіл квартир у місті Кам'янці-Подільському» є розділ «Долина, що тягнеться від Польської брами до Руської», де зафіксовано 104 садиби на правому березі Смотрича. Нині вулиця Руська. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 132–137.

*Долішні фільварки (російською – Дольные фольварки) – колишня назва Біланівки (коли сусідні Польські фільварки називали Горніми фільварками).

ДОЛНИ КУБІН (DOLNÝ KUBIN), місто на південному заході Словаччини, в Середньословацькій області, на правій притоці річки Ваг. Місто славиться гірськолижним туризмом. 17–18 червня 2004 офіційна делегація Долни Кубін перебувала в Кам'янці-Подільському. 18 червня 2004 договір про побратимство й співпрацю підписали мер міста Долни Кубін Любомир Блага й міський голова Кам'янця-Подільського Олександр Мазурчак. Намічено основні напрямки співпраці: спорт і молодіжні програми, культура, фольклор, комерційна діяльність, наука й освіта, стажування фахівців і робітників, розвиток туризму, охорона здоров'я та соціальна сфера, місцеве самоврядування, охорона довкілля. * Чехословакия // Атлас мира. – М., 1982. – С. 69 – (Дольни-Кубин); Гординчук Микола. Ще один місток дружби // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 25 червня. – С. 1; Ще на одного більше: Місто // Подолянин. – 2004. – 25 червня. – С. 2.

«ДОЛОНЬКА», газета для дітей. Видається в Кам'янці-Подільському. Засновник – журналіст Микола Петрович Гординчук. Зареєстровано 17 грудня 1996 як обласну газету, згодом переєстровано на всеукраїнську.

«ДОМІНАНТА», крамниця міської друкарні (Польський ринок, 2). Відкрито 10 квітня 2003. У широкому асортименті представлено продукцію підприємства. * «Домінанта» матиме переваги: Добра новина // Подолянин. – 2003. – 11 квітня. – С. 2; «Домінанта» конкуренції: Добра новина // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 11 квітня. – С. 1.

*ДОМІНІКАНСЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990 – вулиця Карла Лібкнехта. Інші давні назви – Шляхетська, Дворянська; давня народна назва – Трьох хлібів. З'єднує Польський і Вірменський ринки, точніше вулицю Ремісничу та Вірменський ринок. На вулиці розташовані комплекс домініканського чоловічого монастиря (костел св. Миколая, келії, трапезна, огорожа з брамою), будинок Потоцького, будинок старости фортеці, давній житловий будинок. # Назву вулиці дав розташований тут монастир ордену домініканців. Цей орден мандрівних братів-проповідників 1215 р. заснував у Тулузі (Франція) Домінік де Гусман. Латинське ім'я Domіnіcus походить від dіes domіnіcus – день Божий, тобто неділя. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 62–70; Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Козлова Н. Пам'ятник архітектури XVІ століття: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1967. – 13 травня. – С. 4; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Терлецький А. Імені Карла Лібкнехта: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1982. – 9 жовтня. – С. 4; Осетрова Г. Вулиця К. Лібкнехта, 2: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 7 липня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Сис Т. Віднайдене фото // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 11 лютого. – С. 5; Будзей О. Домініканська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 27 червня. – С. 5; Будзей О. Трьох хлібів: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 30 квітня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 143–150.

*ДОМІНІКАНСЬКА, 2. Тепер тут розмістився офіс ТзОВ «Аргос». * Єрменчук Віктор. «Україна» відступає. «Квітка України» наступає // Подолянин. – 1993. – 20 березня. – С. 1; Осетрова Г. Друг Адама Міцкевича: Рік Польщі в Україні // Подолянин. – 2004. – 19 листопада. – С. 6.

*Домініканський провулок. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Реміснича. Пізніша назва – Дешевий, в радянський час – Клари Цеткін. На розі колишнього провулка та вулиці Домініканської розташувався будинок Потоцького. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 67–68.

ДОМІНІКАНСЬКИЙ КОСТЕЛ. У костелі впродовж багатьох років змішторг зберігав сіль. * Просяний Т. Берегти пам'ятки старовини: Місто і його проблеми // Прапор Жовтня. – 1966. – 19 лютого. – С. 3; Козлова Н. Пам'ятник архітектури XVI століття: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1967. – 13 травня. – С. 4; Мацько В. Знайдено захоронення // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 22 червня. – С. 2; Сокульська Ольга. Храм домініканів: від минувшини до сьогодення: 18 квітня – День пам'яток історії та архітектури // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 14 квітня. – С. 6.

ДОМІНІКАНСЬКИЙ ЧОЛОВІЧИЙ МОНАСТИР. Старе місто.

ДОМРА, російський народний шипковий музичний інструмент із дерев'яним корпусом овальної форми, схожий на мандоліну. У Кам'янці-Подільському відомими домристками є сестри-двійнята Олена та Раїса Горченки. 29 січня 2006 у міському Будинку культури відбувся їх концерт з нагоди 20-річчя творчої діяльності. * Гординчук Микола. Про що бринить поезія струни? // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 3 лютого. – С. 1, 6.

ДОНЕЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ РОСІЙСЬКИЙ ДРАМАТИЧНИЙ ТЕАТР. У червні 1965 гастролював у Кам'янці-Подільському. * Бодикін Г. Напередодні // Прапор Жовтня. – 1965. – 12 червня. – С. 4; Єфімов А. 30 років на сцені: Щоденник мистецтв // Прапор Жовтня. – 1965. – 19 червня. – С. 4; Альперін Ю. Силою художнього перевтілення: Театральний огляд // Прапор Жовтня. – 1965. – 25 червня. – С. 4.

ДОРАДНИЦТВО. * Яцемірська Наталія. Паростки // Подолянин. – 2004. – 30 квітня. – С. 1, 3.

«ДОРОЖНЄ», кафе на автобусній станції. Входить до комбінату громадського харчування станції Кам'янець-Подільський. * Вдовичинський В. Посмішка... для комісії: Кам'янецький Їжак // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 лютого. – С. 4; Кушнір М. «Посмішка... для комісії»: «Прапору Жовтня» відповідають // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 березня. – С. 3.

«ДОРОЖНІЙ», ресторан у Кам'янці-Подільському. Нині немає. * Ресторан «Дорожній»: [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1979. – 5 вересня. – С. 4.

*ДОРОНІНА ПРОВУЛОК. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Давня назва – Середній провулок. # Доронін Іван Васильович (22 квітня (5 травня) 1903 – 2 лютого 1951) – радянський льотчик, полковник (1939), Герой Радянського Союзу (20 квітня 1934). Брав участь у врятуванні челюскінців (1934). Згодом був начальником льотно-випробувальних станцій на авіаційних заводах. Від 1947 у відставці через хворобу.

*ДОРОШЕНКА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневе. Вулицю показано в Атласі-плані ППП «Лібріс» (2000). # Дорошенко Петро Дорофійович (1627 – 9 листопада 1698) – гетьман України (1665–1676), державний діяч, воєначальник і дипломат. 1672 брав участь в облозі Кам'янця-Подільського. * Степанков В. С. Дорошенко Петро Дорофійович // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 456–457.

ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД № 19 (ДНЗ № 19) «БУРАТІНО». Адреса – Тімірязєва, 130. * Не дамо закрити дитсадок!: Нам пишуть // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 2; Ковальчук-Марковська Наталія. Дитсадок № 19: у семи няньок дитя недоглянуте: Проблема // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 8; Дитсадок № 19: протистояння триває: Слідами публікацій // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 3.

ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД № 23 (ДНЗ № 23) «ЛЕЛЕКА». Адреса – Тімірязєва, 121. Двоповерхова споруда. Первісно дитячий садок на 280 місць заводу «Електроприлад». Завершено будівництво в жовтні, відкрито в листопаді 1976. * Вечірній М. Для найменших: Народжено п'ятирічкою // Прапор Жовтня. – 1976. – 16 жовтня. – С. 2; Луданний О. Подарунок малятам // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 листопада. – С. 3.

*ДРАГОМАНОВА ВУЛИЦЯ (сучасна). Новий план. Виборчі дільниці № 17, № 26, № 27. Первісна назва – Могилівська. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці – Прихисткова (російською – Приютинская). У радянський час до 1 червня 1992 вулиця Дзержинського. Як і вулиці Соборна, Уральська, з'єднує вулицю Шевченка та проспект Грушевського, перетинає вулиці Лесі Українки, Огієнка, Гагаріна, має протяжність 4 квартали. Прикінцеві показники: зліва – № 19, справа – № 16. Проходить мимо стадіону університету, території старого консервного заводу. На вулиці розташований професійний будівельний ліцей (у колишньому корпусі заводу «Мотор»). На вулиці на розі з вулицею Лесі Українки була єврейська синагога (сучасна адреса – Драгоманова, 10). # Драгоманов Михайло Петрович (18(30) вересня 1841 – 20 червня (2 липня) 1895) – український публіцист, історик, літературознавець, фольклорист, економіст, філософ, громадський діяч. * Пінчук Ю. А. Драгоманов Михайло Петрович // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 458–459.

*ДРАГОМАНОВА, 1. На розі з вулицею Шевченка. * Бабляк В. Ювілей магазину: Про це писав «Червоний кордон» // Прапор Жовтня. – 1985. – 19 жовтня. – С. 4.

*ДРАГОМАНОВА, 4. Молитовний будинок християн віри євангельської.

*ДРАГОМАНОВА, 6. Розташовувалися міська та районна служби ДАІ. Після ремонту сюди 1993 перебрався районний відділ внутрішніх справ. * Міліцейське новосілля // Край Кам'янецький. – 1993. – 17 липня. – С. 1.

*ДРАГОМАНОВА, 9. На розі з вулицею Лесі Українки. Професійний будівельний технікум (до 13 червня 2003 – професійно-технічне училище № 26).

*ДРАГОМАНОВА, 10. На розі з вулицею Лесі Українки. Колишня синагога. * Хто порятує синагогу? // Край Кам'янецький. – 1993. – 6 жовтня. – С. 3.

*ДРАГОМАНОВА, 12. Школа № 9 – новий корпус.

*ДРАГОМАНОВА, 14а. Гуртожиток ВАТ «Адамс» (раніше – консервного заводу). Тут 1 листопада 1988 було відкрито кооперативне фотоательє «Товтри» з перукарнею.

*ДРАГОМАНОВА, 16. Багатоквартирний житловий будинок. Закладено в березні 1969. * Шевцов Б. Незабаром новосілля // Прапор Жовтня. – 1970. – 5 червня. – С. 1.

*Драгоманова вулиця (радянська). Новий план. Перша радянська назва (від 20 березня 1923) сучасної (від 1 червня 1992) вулиці Данила Галицького. Первісна назва Кишинівська. У радянський час ще Миколи Островського. # → Драгоманова, вулиця (сучасна). * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

*ДРАЙ-ХМАРИ ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 32, № 33. Первісна назва – Хрестова. 16 серпня 1875 міська управа на засіданні міської думи запропонувала нову назву вулиці – Сергіївська (пропозицію не реалізовано). Від 20 березня 1923 – Михайличенка, від 17 лютого 1967 – Ленінської «Искры», від 1 червня 1992 – сучасна назва. 28 лютого 1995 пленум міської ради ветеранів запропонував перейменувати на вулицю Тонкочеєва (пропозицію не реалізовано). З'єднує вулиці Шевченка та Крип'якевича, перетинає вулиці Лесі Українки, Огієнка, Гагаріна, проспект Грушевського, після чого робить поворот на південний схід. Від вулиці Драй-Хмари відходить південний відрізок вулиці Першотравневої. Протяжність – 6 кварталів. Прикінцеві показники: зліва – № 23, справа – № 50. 1962 у нове виробниче приміщення на вулиці Михайличенка переїхав металозавод. # Драй-Хмара Михайло Опанасович (28 вересня (10 жовтня) 1889 – 19 січня 1939) – український поет-неокласик. 1918–1923 працював у Кам'янці-Подільському в університеті, інституті народної освіти. За сфабрикованими звинуваченнями заарештовано 1933 і 1935. Засуджено спочатку на 5 років виправних таборів, потім ще на 10 прків. Загинув на Колимі. Реабілітовано 1989. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Радзієвський В. На новій виробничій площадці // Прапор Жовтня. – 1962. – 24 березня. – С. 2; Будзей Олег. Михайло Драй-Хмара: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 1 лютого. – С. 4; Обращение // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 11 березня. – С. 1; Брега Г. С. Драй-Хмара Михайло Опанасович // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 460.

*ДРАЙ-ХМАРИ, 5. Триповерховий житловий будинок. Тут жив перший секретар міськкому КПУ Олександр Миколайович Лєсовой. 17 червня 2001 на будинку встановлено меморіальну дошку Лєсовому. * Синові сільського трудівника // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 28.

*ДРАЙ-ХМАРИ, 9. 68-квартирний житловий будинок. Споруджено БМУ «Промжитлобуд» на замовлення управління капітального будівництва облвиконкому для трудівників УТОСу. Будівництво розпочато восени 1976. Здано в експлуатацію в червні 1977. Продовольча крамниця № 48 «Едельвейс». * Семенюк Є. Житловий будинок: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1977. – 1 березня. – С. 2; Мельник В. І прийде перемога: Увага! Пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1977. – 25 березня. – С. 2; Тищук М. Будуть новосілля // Прапор Жовтня. – 1977. – 2 липня. – С. 2.

*ДРАЙ-ХМАРИ, 21. ЗАТ «Завод «Металоприлад». Директори: Анатолій Йосипович Новицький, від 20 червня 1995 лезгин Абузар Гашим-огли Абдурахманов. * Погляд у завтра // Прапор Жовтня. – 1990. – 26 травня. – С. 1; Директор і заступник помінялися місцями // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 24 червня. – С. 1; Жмудовська О. «Металоприлад»: кипить наш розум... // Подолянин. – 1995. – 1 липня. – С. 1; Шуханова Т. Осів у Кам'янці лезгин: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 30 липня. – С. 4.

*ДРАЙ-ХМАРИ, 44. У березні 1984 тут відкрився новий продовольчий магазин міськхарчоторгу. Нині магазин «Віринея». У цьому будинку живуть мовознавець, завідувач кафедри української мови держуніверситету Петро Єфремович Ткачук, журналіст, засновник і головний редактор газети «Подолянин» Віталій Петрович Бабляк. * Зельфонд Г. Новий магазин: Обнова // Прапор Жовтня. – 1984. – 7 березня. – С. 3.

ДРАКОН, чудовисько – крилатий вогнедишний змій. При реставрації будинку № 9 на П'ятницькій вулиці (1978–1980, архітектор Віктор Полегкий) водовідлив з даху оформлено у вигляді дракона. За словами Івана Гарнаги, «з'явилося це зображення не випадково: у часи середньовіччя будинки не нумерували, а розрізняли їх за символами, що зображувалися на головних фасадах, порталах вхідних дверей». * Гарнага І. Руський магістрат: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 3 вересня. – С. 4.

Драчківка, село на берегах річки Смотрич – між селами Зубрівка (вгорі по течії) та Верхні Панівці (внизу по течії). Від 1939 в складі села Верхні Панівці, а нині (від 12 січня 1967) – разом із Верхніми Панівцями в складі села Панівці. В деяких документах Драчківка фігурує як Вищі Панівці. Село заснував на початку 18 століття поселянин Федір Драчка. Він же близько 1716 був фундатором парафіяльного храму Введення Пресвятої Богородиці в цьому селі (церква проіснувала до 1853). 1820 Драчківка була одним із маєтків Калікста Старжинського (97 селян). У збірнику «Населені місця Поділля» (Вінниця, 1925) Драчківка – це хутір (1 господарство, 4 мешканці). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 126, 128, 130, 132–133; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 14.

ДРУГА ШКОЛА. Новий план. Сучасна адреса – Князів Коріатовичів, 2. Збудовано 1939 за типовим проектом однокомплектної семирічки. 1989 відкрито музей Тараса Шевченка. Серед випускників – письменник Антон Бринський, історик Сергій Трубчанінов, генерал-майор артилерії Олексій Горлінський. * Альперін Ю. Вона йшла першою: Люди безсмертного подвигу // Прапор Жовтня. – 1968. – 31 липня. – С. 4; Атаманчук О. Ювілей школи // Прапор Жовтня. – 1980. – 4 жовтня. – С. 4; Атаманчук О. Я знаю, школа буде... // Край Кам'янецький. – 1994. – 5 липня. – С. 1; Школі № 2 – 85! // Подолянин. – 2005. – 21 жовтня. – С. 5; Дубінська Наталя. Кобзарю, ти – наша совість і закон: Репортаж зі шкільного музею // Край Кам'янецький. – 2006. – 16 листопада. – С. 2.

*Друга Загородня вулиця. Частина, виділена міською думою 15(27) лютого 1900 із Загородньої вулиці – від шосе до дороги в село Панівці.

*Друга Московська вулиця. Міська дума 15(27) лютого 1900 включила до складу Московської вулиці (нині вулиця Огієнка). Цю ухвалу думи 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії.

*Друга Петербурзька вулиця. Міська дума 15(27) лютого 1900 включила до складу Петербурзької вулиці (нині вулиця Лесі Українки). Цю ухвалу думи 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії.

*Другий Георгіївський провулок. Польські фільварки. Нині (від 27 грудня 1961) провулок Спартака. Перед тим провулок Ракоші.

*Другий Зіньковецький провулок. Польські фільварки. Тепер провулок Київський.

*Другий Семінарський провулок. Новий план. Тепер провулок Піонерський.

«ДРУЖБА», кінотеатр. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 20. Став до ладу в серпні 1961 після реконструкції колишнього будинку прикордонників (1944, після війни, сюди перебрався кінотеатр імені Войкова). Зали на 300 і 420 місць. Нині молодіжний центр. Довгий час адміністратором кінотеатру працював Володимир Галімович Заріпов – повний кавалер орденів Слави. 1980 у кінотеатрі встановлено гральні автомати. * На фото справа – кінотеатр «Дружба», який цими днями став до ладу в нашому місті / Фото А. Герасимчука // Прапор Жовтня. – 1961. – 24 серпня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 105, 107; Шарчук С. Любителям ігор: Новини // Прапор Жовтня. – 1980. – 5 лютого. – С. 4; Заріпов В. Братерство, кров'ю освячене // Прапор Жовтня. – 1982. – 30 грудня. – С. 2; Красуцький М. Усім смертям на зло: Нарис // Прапор Жовтня. – 1986. – 18 листопада. – С. 3; Федоренко С. Тих днів не змовкне слава: 65 років тому В. І. Леніна було обрано почесним прикордонником // Прапор Жовтня. – 1987. – 5 грудня. – С. 2–3; Міняйло В. Чи знаєте Ви?..: Сьогодні – День радянського кіно // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 2–3; Боднар С. «Charіzma» з пивом: Шоу // Подолянин. – 1997. – 19 грудня. – С. 12; «Дружбу» виставлено на конкурс // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 15 червня. – С. 5.

«ДРУЖБА», колгосп із центральною садибою в селі Врублівці. До 27 січня 1989 – імені Жданова. Свинарка колгоспу Галина Дремляк була делегатом XIX Всесоюзної партійної конференції (1988). * Кочергін В. І назвали «Дружба» // Прапор Жовтня. – 1989. – 4 лютого. – С. 1.

*ДРУЖБИ НАРОДІВ ВУЛИЦЯ. Мікрорайон Жовтневий. Виборчі дільниці № 4, № 8. З'єднує вулицю Жукова та Нігинське шосе. Проходить паралельно до вулиці Васильєва. Забудову розпочато 1977. На вулиці розташована бібліотека № 10. # Дружба народів – одне з важливих задекларованих досягнень Радянської влади. * Токовенко Марія. Вулиця моя, вулиця наша // Прапор Жовтня. – 1982. – 30 грудня. – С. 3.

ДУБ, дерево. * Сис Тамара. Дуби пам'ятають... А ми про них забули // Подолянин. – 1994. – 8 жовтня. – С. 1; Ковальчук Степан. Дуби вимагають захисту: Довкілля // Подолянин. – 2004. – 25 червня. – С. 6.

ДУБИНКА, село. Входить до Заліської Другої сільської ради (єдине підпорядковане село). Первісно – хутір. За даними на 1998: дворів – 76, мешканців – 210. * «Заморозили клуб»: «Прапору Жовтня» відповідають // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 січня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва. Дерев'яне. Дубинка // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 листопада. – С. 4; Шкіл у районі побільшає // Подолянин. – 1993. – 5 травня. – С. 1.

ДУМАНІВ, село. Центр Думанівської сільської ради (без підпорядкованих сіл). У селі народилася Ніла Йосипівна Волошина (2 січня 1940) – доктор педагогічних наук. За даними на 1998: дворів – 354, мешканців – 889. * Гарнага І. Звідки пішла назва. Довжок. Думанів // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 листопада. – С. 4; Григорчук Ж. Гість – автор підручника // Прапор Жовтня. – 1973. – 9 червня. – С. 4.

ДУМАНІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входить єдине село – Думанів. Сільську раду відновлено ухвалою облвиконкому від 7 березня 1990. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 897 (чоловіків – 382, жінок – 515). Голова Василь Павлович Лаврентюк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ДУМАНІВСЬКА ШКОЛА. 1 вересня 1971 учнів прийняла новозбудована восьмирічна школа. Двоповерхове приміщення зведено за кошти колгоспу «Комуніст». * Шкільні новосілля // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 вересня. – С. 1; Учні села Думанів 1 вересня відсвяткували новосілля в новій 8-річній школі // Прапор Жовтня. – 1971. – 3 вересня. – С. 1.

«ДУМКА», хорова капела. Створено 1920. Первісно – Державна українська мандрівна капела (скорочено – Думка). Нині – Національна заслужена академічна капела України «Думка». 1980 капелі присуджено Шевченківську премію. «Думка» створила зразок акапельного співу в Україні. У березні 1970 виступала в міському Будинку культури Кам'янця-Подільського. * Думка // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 417; Шевченківські лауреати. 1962–2001: Енциклопедичний довідник. – К., 2001. – С. 158–159; Слюсар Б. Співає «Думка» // Прапор Жовтня. – 1970. – 21 березня. – С. 3.

ДУЕТ, ансамбль з двох виконавців. Найвідоміші в Кам'янці-Подільському вокальні дуети: Інна та Віктор Білоцькі, Тамара Плющ і Петро Ситник.

Дурняківці, село. Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946 перейменовано на Наддністрянку. Ухвалою Хмельницького облвиконкому від 12 січня 1967 Наддністрянка ввійшла до складу Гораївки. 1767 в селі збудували дерев'яну Троїцьку церкву. 1890 відкрито церковнопарафіяльну школу. За даними Євтима Сіцінського (1901): в селі чоловіків – 96, жінок – 95. * Гораевка // Подолянин. – 1994. – 11 серпня. – С. 4.

ДЮСШ № 1 (ДИТЯЧО-ЮНАЦЬКА СПОРТИВНА ШКОЛА № 1). Відкрито 16 вересня 1951. Серед тренерів: майстер спорту СРСР Микола Іванович Пухальський (помер 1980) – старший тренер відділення кульової стрільби. * Літ Б. Відкриття дитячої спортивної школи: Спорт // Прапор Жовтня. – 1951. – 23 вересня. – С. 2; Пухальський М. З орлят – у чемпіони // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 липня. – С. 4; [Співчуття] // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 і 23 грудня. – С. 4.

«ЕВРИКА», книгарня. Мікрорайон Жовтневий. * Туровський А. Завітайте в «Еврику» // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 липня. – С. 4.

ЕКОНОМІКИ, міське управління. Повна назва – управління економіки, промисловості, підприємництва, інвестицій та споживчого ринку Кам'янець-Подільського міськвиконкому. Начальники: від 2006 (виграла конкурс 30 серпня) – Дарина Іванівна Басюк (народилася 18 жовтня 1970). * З КУТЕПу – в УЕППІтаСР: Кадри // Подолянин. – 2006. – 1 вересня. – С. 2; У виконкомі нові люли: Призначення // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 1 вересня. – С. 4.

«ЕКОРЕСУРС» (КОМПАНІЯ «ЕКОРЕСУРС»), ТзОВ. Генеральний директор Віктор Дмитрович Поливаний. 18 липня 2006 Кам'янець-Подільська міська рада виділила ТзОВ земельну ділянку для будівництва в Кам'янці-Подільському заводу для сортування сміття (твердих побутових відходів). * Пляшки наліво, кришки – направо: Місто // Подолянин. – 2006. – 21 липня. – С. 2; Будзей Олег. Нове життя міського сміття: Влада // Подолянин. – 2006. – 21 липня. – С. 2; Сортуватимемо сміття: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 21 липня. – С. 2; Гординчук Микола. V сесія міськради: бюджет півріччя перевиконано // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 21 липня. – С. 2.

ЕКСКУРСІЙНЕ БЮРО (КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКЕ БЮРО ПОДОРОЖЕЙ ТА ЕКСКУРСІЙ). Створено наприкінці 1971. Завідувач – Жанна Олександрівна Головата; 1980 – в. о. директора Марк Соломонович Гройсберг. Адреса: вулиця Червоних прикордонників, 2. Потім розташовувалося за адресою – Центральна площа, 1. * До відома громадян, підприємств, організацій, шкіл, колгоспів, радгоспів, установ! // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 листопада. – С. 1; Кличуть далекі дороги // Прапор Жовтня. – 1972. – 5 лютого. – С. 4; Гройсберг М. Цікавими маршрутами // Прапор Жовтня. – 1980. – 26 квітня. – С. 4; Туровський А. Маршрути близькі і далекі: Колектив бюро подорожей та екскурсій виконав план десятої п'ятирічки // Прапор Жовтня. – 1980. – 23 вересня. – С. 4; Шевченко В. Для блага людини: Кам'янець-Подільському бюро подорожей та екскурсій – 10 років // Прапор Жовтня. – 1981. – 4 листопада. – С. 3; Кам'янець-Подільське бюро подорожей та екскурсій: [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1984. – 14 грудня. – С. 8; Новінська Л. Маршрутами рідного краю: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1988. – 5 січня. – С. 2.

ЕКСЛІБРИС, знак власника книжки, часто оздоблений графічною композицією. Використовується з кінця 15 століття. Майстром екслібриса був художник Сергій Васильович Кукуруза (1906–1979), який жив у Кам'янці-Подільському. 1973 в міській бібліотеці імені Затонського відбулася виставка його екслібрисів, на якій було представлено 140 книжкових знаків. * Екслібрис // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 426, 427; Фесенко А. Виставка екслібрисів // Прапор Жовтня. – 1973. – 3 листопада. – С. 4.

ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ДОРОЖНЄ ПІДПРИЄМСТВО. Керівник Василь Володимирович Чорний. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

ЕЛЕКТРИФІКАЦІЯ КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ. 1960 розпочато державну електрифікацію населених пунктів району, 1970 завершено. * Урода Борис, Скоб'як Володимир. Енергія, що дає світло і життя // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 1, 2.

ЕЛЕКТРИФІКАЦІЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. * Гарнага І., Андрейцева Є. ...Плюс електрифікація // Прапор Жовтня. – 1975. – 22 квітня. – С. 2.

ЕЛЕКТРОДУХОВКА. 1967 розроблено й виготовлено на електромеханічному заводі. * Семенюк Є. Тепло робітничих долонь: Товари для народу // Прапор Жовтня. – 1974. – 30 липня. – С. 3; Товари для народу // Прапор Жовтня. – 1976. – 16 березня. – С. 1; Рыба И. И. Это нашей истории строки...: Документальный очерк о Каменец-Подольском электромеханическом заводе. – Каменец-Подольский, 1999. – С. 99–101.

«ЕЛЕКТРОКЛУБ», рок-гурт під керівництвом композитора Давида Тухманова. 20–21 грудня 1987 виступав у Кам'янці-Подільському в міському Будинку культури. * Кур'єр дозвілля // Прапор Жовтня. – 1987. – 18 грудня. – С. 4.

ЕЛЕКТРОМЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД (КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕКТРОМЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД, скорочено – КЕМЗ). Започатковано 4 березня 1959 у пристосованому приміщенні в Старому місті. Нині ВАТ. Директори: 1959–1962 – Дионисій Миколайович Ткачук (1912 – 1980); Семен Олексійович Переяслов; Іван Іванович Риба; Леонід Олексійович Дьяконов. 1980 на заводі проводився Всесоюзний конкурс майстерності токарів. * Радзієвський В. На електромеханічному заводі // За комунізм. – 1963. – С. 3; Романюк І. Чому робітники не йдуть на збори // Прапор Жовтня. – 1965. – 26 березня. – С. 3; Кович В. Премія з-під поли // Прапор Жовтня. – 1965. – 9 червня. – С. 4; Мілов Ю. «День якості» на КЕМЗі: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1965. – 29 червня. – С. 2; Юров М. Кольорове литво // Прапор Жовтня. – 1968. – 7 лютого. – С. 2; Мельник В. Пароль – творчість: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 вересня. – С. 1; Шкільний М. Музей на заводі // Прапор Жовтня. – 1972. – 27 червня. – С. 2; Кожен – господар виробництва: Розповідь директора електромеханічного заводу І. І. Риби // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 червня. – С. 2; Гордійчук А. Здобутки, перспективи: Електромеханічному заводу – 15 років // Прапор Жовтня. – 1974. – 2 березня. – С. 3; Іваненко Г. За пуском – пуск // Прапор Жовтня. – 1979. – 24 січня. – С. 1; Мельник В. Третій строк // Прапор Жовтня. – 1979. – 14 березня. – С. 2; Гоголь О. Урок майстерності: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1980. – 8 липня. – С. 2; Дионисій Миколайович Ткачук: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1980. – 15 липня. – С. 4; Полинюк В. Завод і люди: Інтерв'ю з приводу ювілею // Прапор Жовтня. – 1989. – 4 березня. – С. 1; Дьяконов Л. 40 років молодості КЕМЗу // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 5 березня. – С. 2; Рыба И. И. Это нашей истории строки...: Документальный очерк о Каменец-Подольском электромеханическом заводе. – Каменец-Подольский, 1999. – 150 с.; Слободянюк П. Я. Місцеве самоврядування Хмельниччини. – Хмельницький, 2004. – С. 207–208; Галишева Анна. К-ПЕМЗ працює на споживача: 24 вересня – День машинобудівника // Сім днів. – 2006. – 21 вересня. – С. 9; Міркотан Ольга. К-ПЕМЗ: з Дошкою пошани і надією: 24 вересня – День машинобудівника // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 3.

«ЕЛЕКТРОН», завод. Правонаступник заводу «Електроприлад». Директор – Святослав Олександрович Бадик. * Зарицький М. Нова орбіта «Електрону»: Економіка // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 19 січня. – С. 1, 2.

«ЕЛЕКТРОПРИЛАД», завод. 1966 Міністерство радіопромисловості СРСР ухвалило спорудити в Кам'янці-Подільському завод «Електроприлад». Розпочав роботу 7 липня 1969 (стала до ладу перша черга). Від 1982 – імені 60-річчя СРСР. Від 1 січня 1987 на заводі видавалася багатотиражна газета «Прогрес». Директори: перший – Юрій Миколайович Скородумов, від квітня 1973 до 6 квітня 1980 – Віктор Прокопович Мельниченко (18 травня 1927 – 6 квітня 1980), 1980–1984 – Алім Микитович Романенко, Марат Федорович Вараниця, від 14 листопада 1988 – Анатолій Прокопович Чебаков (1 січня 1943 – 12 лютого 2000). 17 січня 1990 наказом міністра галузі на базі заводу «Електроприлад» створено однойменне виробниче об'єднання, до якого увійшли Чемеровецький завод товарів народного споживання та цегельний завод. Директор заводу Анатолій Чебаков став генеральним директором об'єднання. 15 серпня 1996 виокремленням низки механовиробництв «Електроприладу» створено науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». Правонаступником «Електроприладу» став завод «Електрон». * Демчук Л. М. І рости, і діяти // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 січня. – С. 2; Демчук Л. М. Погляд у майбутнє // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 березня. – С. 2; Віктор Прокопович Мельниченко: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1980. – 8 квітня. – С. 4; Гижко І. Роки піднесення: Заводу «Електроприлад» імені 60-річчя СРСР – 15 років // Прапор Жовтня. – 1984. – 13 липня. – С. 4; Мельник В. П'ятий директор «Електроприладу»: Перебудова і кадри // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 листопада. – С. 2; Ніколаєва Н. «Електроприладу» – 20 // Прапор Жовтня. – 1989. – 18 липня. – С. 2; Діденко М. Нелегкі кроки у зрілість // Прапор Жовтня. – 1990. – 6 лютого. – С. 3; Виробниче об'єднання «Електроприлад»: Візитка // Подолянин. – 1993. – 10 лютого. – С. 2; Надамо перевагу здоров'ю: Лист до редакції // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 5 березня. – С. 2; Бадик С. Нове обличчя старого гіганта: 7 липня виповнюється 30 років заводу «Електрон» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 2 липня. – С. 2; Гайдамашко В. Щоб на «Електрон» напали гроші: Ювілеї // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 9 липня. – С. 1; Над Кам'янцем – смертельні вихорі... // Фортеця. – 2000. – 17 лютого. – С. 1; Романенко – за Слободяна: Вибори-2002 // Подолянин. – 2002. – 22 березня. – С. 1; Слободянюк П. Я. Місцеве самоврядування Хмельниччини. – Хмельницький, 2004. – С. 210.

ЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ. У січні 1971 введено в експлуатацію перший поверх триповерхового побутового корпусу. Тут розмістилися душові, гардеробна. На другому поверсі буде їдальня, на третьому – червоний куток. Директори електростанції: [1971] – Олександр Васильович Міщенко. * Рівняючись на щокінців: Розповідає директор електростанції О. В. Міщенко: Від з'їзду до з'їзду // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 лютого. – С. 2; Васюк М. Радісна обнова // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 березня. – С. 3.

ЕНЕРГОПОЇЗД, пересувна електростанція, обладнання якої розміщено в залізничних вагонах (або на платформах). В СРСР випускалися й були в експлуатації енергопоїзди потужністю до 5 мегават. У Кам'янці-Подільському довгий час використовували три енергопоїзди. Їх сумарна потужність ледь перевищувала 10 тисяч кіловат, зате вугілля йшло багато. Численним був і персонал – близько 150 робітників. Тому й собівартість відпущеної кіловат-годин електроенергії становила понад 2,1 копійки. 1966 закінчено монтаж підстанції «Південна». Електростанція запрацювала паралельно із системою. Потреба в енергопоїздах відпала. З їх демонтажем відразу вивільнилося 120 робітників. * Энергопоезд // Большая Советская Энциклопедия. – 3-е издание; Рівняючись на щокінців: Розповідає директор електростанції О. В. Міщенко: Від з'їзду до з'їзду // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 лютого. – С. 2.

ЕНЦИКЛОПЕДІЯ ІСТОРІЇ УКРАЇНИ (ЕІУ). Побачили світ два томи: перший (2003) – А–В (2060 статей), другий (2004) – Г–Д (1298 статей). Запланована кількість томів – 5. Серед авторів – кам'янчанин Валерій Степанович Степанков (статті «Аділ-Гірей», «Барська облога 1648», «Батозька битва 1652», «Батозька битва 1672», «Бахчисарайський договір 1648», «Бережицький Прокіп», «Березневі статті 1654», «Берестецька битва 1651», «Виговський Іван Остапович», «Вінницькі оборони 1651, 1671», «Дипломатична служба Богдана Хмельницького», «Дорошенко Петро Дорофійович» та інші).

ЕНЦИКЛОПЕДІЯ СУЧАСНОЇ УКРАЇНИ (ЕСУ), перше багатотомне видання про Україну у всіх вимірах від початку 20 століття до сьогодення. У 2001–2004 побачили світ томи 1–3, які містять гасла на букви А і Б. Серед авторів і співавторів статей – кам'янчани Лев Баженов, Олександр Завальнюк та ін. Чимало статей присвячено людям, які народилися в Кам'янці-Подільському чи на Кам'янеччині, навчалися, жили, працювали або й сьогодні працюють тут. Окремі статті присвячено ВАТ «Адамс», Ботанічному саду ПДАТУ, бібліотекам Кам'янець-Подільського державного університету та ПДАТУ, печері Атлантида. * Завальнюк О. М. Аленич Олександр Андріанович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 376; Баженов Л. В. Бучинський Петро Миколайович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 676.

ЕПІГРАМА, короткий сатиричний або гумористичний вірш, спрямований проти окремої особи чи суспільного явища. Український поет Сергій Воскрекасенко в дружній епіграмі на Микиту Годованця (до 1963) визнав Кам'янець-Подільський столицею байки:

В нас байкарі є – хлопці й молодиці,

Але не кожен з них у цьому жанрі молодець,

Хоч і живуть вони у Києві, в столиці,

Столиця ж байки на Вкраїні – Кам'янець.

ЕРОТИЧНА ПОЕЗІЯ. 1993 «Подолянин» вмістив кілька еротичних віршів кам'янчанки Наталії Секрідової (9 жовтня – «Від насолоди стогнав, мов кішка...», «Раба кохання», 11 грудня – «Екстаз»). 2000 збірку еротичної поезії «Цариця останньої ноти» видала 23-річна кам'янчанка, випускниця місцевого педагогічного університету Наталія Терлецька. Презентація збірки відбулася 9 лютого 2000 в актовому залі будівельного технікуму. * Колискова для коханця // Подолянин. – 2000. – 11 лютого. – С. 2.

ЕСПЕРАНТО, штучна міжнародна мова. Створено 1887. Автор – польський лікар-окуліст Людвік Заменгоф (1859 – 1917). У Кам'янці-Подільському есперанто-клуб «Верда штоно» («Зелений камінь») засновано в лютому (4 лютого?) 1979. * Чорний В. Вивчають есперанто: Новини // Прапор жовтня. – 1979. – 6 лютого. – С. 4; Крилов Е. Зустріч есперантистів // Прапор Жовтня. – 1980. – 16 липня. – С. 4; Кирилюк І. Гості есперанто-клубу: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1980. – 3 вересня. – С. 4; Кирилюк І. Есперанто виходить на сцену: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1981. – 10 січня. – С. 4; Хаджієв Д. Балкани – зона, вільна від ядерної зброї: Есперанто на службі миру / Переклав з есперанто І. Кирилюк // Прапор Жовтня. – 1983. – 13 грудня. – С. 4; Татоян Л. Ювілей есперанто-клубу // Прапор Жовтня. – 1984. – 10 лютого. – С. 4; Крилов Е. Під прапором есперанто: Світ твоїх захоплень // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3; Луньова І. Увага: есперанто!: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1989. – 22 липня. – С. 3.

Ефірних масел завод. Переробляв фенхель. Від 1939 – сокоморсовий завод. * Вікторський Н. Подільський лікьор // Прапор Жовтня. – 1947. – 19 листопада. – С. 1.

ЄВРЕЇ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. 1797 євреям дозволено постійно проживати в місті. 1800 євреї були власниками 62 із 573 будинків, 14 із 35 горілчаних складів у Кам'янці-Подільському. За даними на 1892, в місті з передмістями (без Карвасар і Підзамча, які належали до повіту) мешкало 13714 євреїв, що становило 37% всього населення Кам'янця. * Полное собрание законов Российской империи. – Т. 24. – № 18 и 132; Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 218–222; Ківільша Г. Євреї на Поділлі: Сім культур – сім святинь // Подолянин. – 2001. – 31 серпня. – С. 4; Завальнюк О., Комарницький О. Сторінка із викладу на ідиш: «Сім культур»: коріння і крона // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 вересня. – С. 7; Ківільша Г. Б. Єврейська дільниця Старого міста Кам'янця-Подільського // Кам'янець-Подільський у контексті українсько-європейських зв'язків: історія і сучасність: Збірник наукових праць за підсумками міжнародної науково-практичної конференції. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 62–64.

ЄВРЕЙСЬКА НЕДІЛЬНА ШКОЛА. Відкрито 1992 у приміщенні школи-гімназії № 14. Спочатку (1989) тут був факультатив єврейської мови, який вів Семен Удлер. * Вірич Г. Хай зводяться мости // Прапор Жовтня. – 1989. – 14 жовтня. – С. 1; Школа відродження: До джерел духовності // Край Кам'янецький. – 1993. – 13 квітня. – С. 4–5; Говоровський В. Усі ми – сини України // Край Кам'янецький. – 1993. – 13 квітня. – С. 3; Недільна чекає всіх // Край Кам'янецький. – 1993. – 10 листопада. – С. 2.

*ЄВРЕЙСЬКИЙ БУЛЬВАР. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 204.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ. Засновано 1991. До 9 червня 1999 – Українсько-фінський інститут менеджементу та бізнесу. Один із перших недержавних вищих навчальних закладів України. 17 січня 2001 університет ухвалив відкрити філію в Кам'янці-Подільському. 8 лютого 2001 міськвиконком дав дозвіл на оренду частини приміщення четвертої школи (Франка, 10), а 19 лютого 2001 дав погодження на відкриття філії. Директор філії (від 2001) – Микола Григорович Гуменюк. Навчається (2006) близько 400 студентів. * Новий довідник для вступника до вищого навчального закладу I, II, III, IV рівня акредетації. – К.: Гранд-Ліцей, 2003. – С. X–XI.

ЄДИНЕЦЬ (EDINET; раніше побутувала форма – ЄДИНЦІ), місто в Молдові. Статус міста надано 1962. 18,3 тисячі мешканців (2004). Завод деревообробних верстатів, підприємства харчової промисловості. Історико-краєзнавчий музей. Картинна галерея. Найближча залізнична станція – Бретушень (10 км). 17 травня 2003 укладено угоду про співпрацю між містами Кам'янець-Подільський і Єдинець, у вересні 2003 угоду затверджено на сесії Кам'янець-Подільської міської ради. * Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Побратимів більшає // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 23 травня. – С. 2; Додалося міст-побратимів // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 26 вересня. – С. 2.

ЄДИНИЙ ЦЕНТР РЕЄСТРАЦІЇ. Буде відкрито на Соборній, 29а (до того тут був виставковий зал історичного музею-заповідника). * Власюк Вероніка. Виставкову залу під офіс? // Ділове місто. – 2006. – 21 вересня. – С. 5; Єдиний центр реєстрації: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 вересня. – С. 2; Рокіровочка: Місто // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

ЄЛІТА (JELITA), польський шляхетський герб – три золоті списи, перехрещені в червоному полі. Відомий з 14 століття, головно в Малопольщі. До герба «Єліта» належали кам'янецькі біскупи Миколай Дембовський і Ян Дембовський. Миколай Дембовський, який був біскупом у 1743–1757, зробив для Кам'янця набагато більше, ніж усі його попередники. Тож його герб «Єліта» розташовано на порталі Кафедрального костелу. * Jelita // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 313.

ЄПИСКОПА КАТОЛИЦЬКОГО, палац. Старе місто. Сучасна адреса – Францисканська, 2. * Осетрова Г. Палац єпископа: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1987. – 14 лютого. – С. 2–3; Шпильова В. «Заповідний» гараж // Прапор Жовтня. – 1987. – 5 червня. – С. 4.

*ЄРМАКОВА ВУЛИЦЯ. Селище Жовтневе. Відходить на північний захід від вулиці Матросова, перетинає вулицю Понтонну, є дотичною до дуги вулиці Полякова. Вперше показано на новітньому плані Кам'янця-Подільського із серії «Міста України» (ДНВП «Картографія», 2006).

ЄРМАКОВУ, меморіальна дошка. Огієнка, 59. Відкрито 19 грудня 2005 на будинку, в якому жив Єрмаков. # Єрмаков Василь Іванович (1922 – 1991) – перший начальник Кам'янець-Подільського військово-інженерного командного училища (з 20 лютого 1967), генерал-майор (з 19 лютого 1968). * Пам'яті земляка: Кам'янецькі новини // Подільська TV-інформ. – 2005. – 22 грудня. – С. 1; Новий меморіал // Ділове місто. Тиждень. – 2005. – 22 грудня. – С. 5; Добрі справи живуть вічно: Пам'ять // Подоляни. – 2005. – 23 грудня. – С. 2; Сокульська О. Пам'яті Василя Єрмакова: Вшанування // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 23 грудня. – С. 2.

*Єрусалимка – колишня єврейська дільниця Старого міста. Розташовувалася в східній частині Старого міста, на схилі каньйону Смотрича. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 200, 201–204; Ківільша Г. Б. Єврейська дільниця Старого міста Кам'янця-Подільського // Кам'янець-Подільський у контексті українсько-європейських зв'язків: історія і сучасність: Збірник наукових праць за підсумками міжнародної науково-практичної конференції. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 62–64.

ЖАБА ГОСТРОМОРДА (Rana terrestris), вид безхвостих земноводних. Рідкісний вид фауни Кам'янець-Подільського району. У межах міста Кам'янець-Подільський не зафіксовано. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

ЖАБА ОЗЕРНА (Rana ridibunda), вид безхвостих земноводних. Рідкісний вид фауни міста Кам'янець-Подільський. Зареєстровано в ставках навчально-дослідного господарства Подільського державного аграрно-технічного університету. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158–159.

ЖАБА СТАВКОВА (Rana esculenta), вид безхвостих земноводних. Поширений і численний вид фауни Кам'янця-Подільського. У межах міста трапляється у всіх водоймах. Широко розповсюджена на території Кам'янець-Подільського району. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 159; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

ЖАБА ТРАВ'ЯНА (Rana temporaria) – вид безхвостих земноводних. Широко розповсюджена на території Кам'янець-Подільського району. У межах міста особини цього виду знайдено в Смотрицькому каньйоні та в дендропарку. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 159; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

Жабинці – село. Від 1 березня 1963, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Довжок. Жабинці розташовувалися вздовж шосе, що вело з Кам'янця-Подільського в Жванець. Село засновано всередині 16 століття. Називалося також Новосілка, Новоселиця, Новосельче. У 16–17 століттях належало до Кам'янецького староства. 1631 село дано у власність кам'янецькому домініканському жіночому кляштору. 1843 відійшло до держави. За даними Євтима Сіцінського (1895), дворів – 56, мешканців – 306. Народний переказ стверджує, що колись у Жабинцях була церква, проте жодних письмових відомостей про неї немає. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 124–125.

*Жандармська вулиця. Руські фільварки. Нині вулиця Слєпньова. 20 березня 1923 перейменовано на вулицю Іваницького. Розглядалася як межа між Руськими фільварками та Новим планом. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

«ЖАННА», крамниця канцелярських товарів. Адреса – Князів Коріатовичів, 9 (колишня крамниця «Спорттовари»). * Канцтовари від «Жанни» // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 4.

ЖВАН, права притока Ушиці.

ЖВАНЕЦЬ, село. Центр сільської ради (підпорядковане село – Брага). Розташувався на лівому березі Дністра. В історичних документах уперше згадано 1431 – цього року польський король Владислав II Ягайло дав Жванець з околицями рицацеві Свічці з Лечина. Населення: 1926 – 1485 осіб, 1930 – 1100, 1933 – 725 осіб. Жванець був центром Жванецького району (7 березня 1923 – 4 грудня 1928). Український археолог Тамара Мовша відкрила в Жванці гончарний центр трипільської культури (єдиний в Європі). У селі народився український поет Панько Педа (1907–1937). У Кам'янці-Подільському на честь Жванця названо Жванецьке шосе та Жванецький провулок (обидва – на Підзамчі), у Хмельницькому – Жванецьку вулицю. * Кушнір Б. М. Жванець // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 324–332; Гуменюк С. К., Морський М. Д. Туристські маршрути Хмельниччини: Путівник. – Львів, 1983. – С. 60–61; Сіцінський Ю. Оборонні замки Західного Поділля XIV–XVII ст.: Історично-археологічні нариси. – Кам'янець-Подільський, 1994. – С. 56–61; Мовша Т. Важливе наукове відкриття: Краю мій рідний // Прапор Жовтня. – 1968. – 19 жовтня. – С. 4; Звідки пішла назва? Жванець // Прапор Жовтня. – 1971. – 3 квітня. – С. 4; Прокоф'єв І. Кроки жванчан у соціальному розвитку села: Ради і життя. Адреси досвіду // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 грудня. – С. 2; Вірич Г. Торговиця: Ще раз про забуту фортецю // Прапор Жовтня. – 1990. – 7 липня. – С. 7; Жванец // Подолянин. – 1993. – 28 липня. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 30 січня, 6 лютого. – С. 3; Маркова Світлана. Голод 1932–1933 років у прикордонній смузі Поділля: особливості перебігу та наслідки // Хмельниччина: Дивокрай. – 2005. – № 1–2. – С. 60; Хотин. Жванець. Окопи. Кривче: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 12–13.

ЖВАНЕЦЬКА ОБЛОГА, облога військами Богдана Хмельницького та кримського хана Іслам-Ґірея III табору польського короля Яна II Казимира під Жванцем 11(21) жовтня – 5(15) грудня 1653. Блокада козацько-татарських військ, голод і масове дезертирство поставили польську армію на межу катастрофи, але хан погодився на переговори з королем і 6(16) грудня уклав із ним рятівний для поляків Кам'янецький договір. * Степанков В. Жванецька облога 1653 // Малий словник історії України. – К., 1997. – С. 151; Жванецька облога // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 462; Павловський О. ...Але істина дорожча: З редакційної пошти // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 2.

ЖВАНЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1704 (чоловіків – 750, жінок – 954). Голова Ганна Вікторівна Співак. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ЖВАНЕЦЬКА ШКОЛА. Церковнопарафіяльну школу в Жванці відкрито 1869. Розміщувалася в кам'яниці, збудованій 1894. * Давидюк І. Директор школи // Прапор Жовтня. – 1975. – 27 серпня. – С. 2–3; Жванец // Подолянин. – 1993. – 28 липня. – С. 4.

*ЖВАНЕЦЬКЕ ШОСЕ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Простягнулося від вулиці Папаніна до села Довжок, де його продовжує вулиця імені Володимира Смирнова (до 2003 Ленінське шосе). Провулок Зелений зв'язує його з Орининським шосе. Основні об'єкти на Жванецькому шосе: ПП «Орхідея» (виготовлення меблів), комплекс «Ксенія» (ресторан, крамниця та мотель), АЗС (на місці лютеранського цвинтаря). # → Жванець. * Вулиця імені Смирнова // Прапор Жовтня. – 2003. – 4 березня. – С. 1.

*ЖВАНЕЦЬКЕ ШОСЕ, 3. Приватний готельний комплекс «Ксенія». Розташувався між провулками Базарний і Жванецький.

*ЖВАНЕЦЬКИЙ ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. З'єднує Жванецьке шосе з вулицями Киргизова та Об'їзна.

ЖВАНЕЦЬКИЙ ВІРМЕНСЬКИЙ КОСТЕЛ. * Армянский костёл, 1782–1786 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 209.

ЖВАНЕЦЬКИЙ ЗАМОК. * Кушнір Б. Жванецька фортеця // Прапор Жовтня. – 1965. – 17 квітня. – С. 4; Замок, XV–XVII вв. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 210–211; Замки в Жванці та Рихті // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 22.

Жванецький район. Створено 7 березня 1923. Ліквідовано 4 грудня 1928. * [Про розформування районів] // К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис. 1. – Справа 104. – Аркуш 242.

ЖЕК № 1 (ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА № 1). Уральська, 18. Начальники: Василь Іванович Гринчак (народився 1 січня 1958); від 2002 – Петро Пилипович Солярик (народився 28 червня 1958). * Кадри // Подолянин. – 2002. – 6 червня. – С. 1; Шуханова Тетяна. Портфель і хрест начальника ЖЕКу, або Чи довго буде крайнім Петро Солярик?: Справи комунальні // Подолянин. – 2002. – 22 листопада. – С. 3.

ЖЕК № 2 (ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА № 2). Тімірязєва, 125. Начальник: Елеонора Миколаївна Роговська.

ЖЕК № 3 (ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА № 3). Космонавтів, 10. Начальник: Володимир Васильович Тоненький (народився 28 червня 1949).

ЖЕК № 4 (ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОНТОРА № 4). Татарська, 10. Начальник: Володимир Павлович Шопін.

«ЖЕРТВАМ РЕПРЕСІЙ» – пам'ятний знак на Руськофільварецькому кладовищі. Встановлено наприкінці центральної алеї – біля південної стіни кладовища. Тут до 1936 ховали репресованих, розстріляних у тюрмі. Як зазначено в публікації в газеті «Подолянин» (1941), на кладовищі копали великі ями, в кожну з яких кидали 10–15 трупів. Потім ями вирівнювали, а зверху насипали звичайний гріб. Таких ям на цвинтарі виявлено близько 100. Сторожів Дембіцького та Гриневича, які закопували трупи і знали всі таємниці, невдовзі розстріляли на хуторі Загальського. Пам'ятний знак відкрито 8 грудня 1989. Його виготовлено з білого мармуру. Розколена мармурова плита символізує наслідок сталінського терору, який смерчем пронісся по долях тисяч і тисяч людей. На плиті є напис: «Жертвам репресій». Під час панахиди місцевий художник, член Народного Руху України Олександр Михайлович Миронюк (20 червня 1955 – 31 серпня 1992) уперше в місті в новітній час підняв синьо-жовтий прапор. У спорудженні пам'ятного знака активну участь узяли завод «Електроприлад», приладобудівний завод, КАТП-222802, міське управління містобудування та архітектури. * Ковальський М. Хутір смерті // Подолянин. – 1941. – 12 грудня. – № 28; Жертвам репресій // Прапор Жовтня. – 1989. – 5 грудня. – С. 1; Шпильова В. «Тут росла трава забуття»: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1989. – 12 грудня. – С. 1; Поліщук П. В ім'я справедливості / Фото С. Стояновського // Прапор Жовтня. – 1989. – 16 грудня. – С. 1; Кирилюк І. Олександр Миронюк. Недописаний портрет // Подолянин. – 1994. – 1 вересня. – С. 3; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 183.

«ЖИГУЛІ» – легковий автомобіль малого класу (малолітражний). Випускає Волзький автомобільний завод (ВАЗ) у Тольятті (нині – ВАТ «АвтоВАЗ»). 1970 в Тольятті для виробництва «Жигулів» стала надходити продукція Кам'янець-Подільського кабельного заводу. * Терлецький В. Здобутки і перспективи: Від з'їзду до з'їзду // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 березня. – С. 2; Терлецький В. Ще один вид продукції // Прапор Жовтня. – 1971. – 24 березня. – С. 3.

*Житецького (Павла Житецького) вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для провулка Червоногвардійського (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Пропозицію не реалізовано. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

ЖИТЛОВЕ БУДІВНИЦТВО. * Гаврюшова І. На черзі – 70 новосіль // Прапор Жовтня. – 1988. – 5 січня. – С. 2.

ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ (ЖБК). Відповідно до постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР розгорнуто будівництво житлових будинків через ЖБК. 1963 здано 24-квартирний будинок на вулиці Тімірязєва. Розпочато будівництво 4-поверхового 32-квартирного будинку на вулиці Загородній в привокзальному мікрорайоні (став до ладу наприкінці 1964). Організовано ЖБК-3 «Дружба» для будівництва 5-поверхового будинку на вулиці Гагаріна (навпроти гуртожитку рембудуправління, 45 квартир, будівництво розпочато 1964, заплановано завершити в першому півріччі 1965). Організовується ЖБК-4 (1964), 1965 закладено 60-квартирний будинок на вулиці Джержинського, виготовлено документацію на будівництво 70-квартирного будинку. До 1989 було 34 ЖБК. 1974 створено об'єднане будинкоуправління ЖБК. * Гущин О. Житлова кооперація – вигідно // Прапор Жовтня. – 1964. – 14 квітня. – С. 3; Меламуд С. Їдуть новосели...: Міські новини // Прапор Жовтня. – 1964. – 23 грудня. – С. 1; Місто будується: Мовою цифр // Прапор Жовтня. – 1965. – 8 червня. – С. 3; Білий П. Житлово-будівельний кооператив: Закон і ми // Прапор Жовтня. – 1977. – 8 липня. – С. 4; Смердєв Г. Ваша кооперативна квартира: Порушуємо проблему // Прапор Жовтня. – 1989. – 13 жовтня. – С. 2.

«ЖИТТЯ ПРОЖИТИ» («ЖИЗНЬ ПРОЖИТЬ»), оповідання російського письменника Віктора Астаф'єва (1924 – 2001). Вперше надруковано 1987 в московському журналі «Новый мир» (№ 9). Оповідання відображає події кінця березня – початку квітня 1944 в Оринині, учасником визволення якого був Астаф'єв. * Слободян М. У пам'яті – Оринин: По сторінках журналу «Новый мир» // Прапор Жовтня. – 1986. – 16 серпня. – С. 4; Сваричевський А. Забутий день народження // Прапор Жовтня. – 1988. – 12 лютого. – С. 4.

«ЖІНКИ ЗА МАЙБУТНЄ» – всеукраїнське політичине об'єднання. Голова Кам'янець-Подільської міської організації – Клавдія Грубляк. Голова Кам'янець-Подільської районної організації – Надія Федорчук. * Грубляк Клавдія. Жінки – за майбутнє // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 3.

ЖІНОЧЕ ДУХОВНЕ УЧИЛИЩЕ. Відкрито 22 липня (3 серпня) 1864, в день рівноапостольної Марії Магдалини, на Польських фільварках. * ПЕВ. – 1864. – № 15. – Неофициальная часть. – С. 530–539.

ЖІНОЧИЙ ДУХОВИЙ ОРКЕСТР. Створено 1983 на електромеханічному заводі. Керівник – Микола Дмитрович Пермяков. У червні 1983 через посередника (ленінградський завод «Електропульт») закуплено на Ленінградській фабриці музичних інструментів комплект для великого духового оркестру – 42 інструменти. Перший виступ відбувся 7 листопада 1983 під час святкової демонстрації. * Левко В. Грає духовий // Прапор Жовтня. – 1985. – 30 листопада. – С. 4; Рыба И. И. Это нашей истории строки...: Документальный очерк о Каменец-Подольском электромеханическом заводе. – Каменец-Подольский, 1999. – С. 108–112.

ЖІНОЧИЙ ФУТБОЛ. 24 жовтня 1971 кам'янчани вперше побачили жіночий футбол: на міському стадіоні в товариському матчі зустрілися команди Ужгорода та Виноградова. Перемогли ужгородки – 4:3. * Вперше у нашому місті: Спорт // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 жовтня. – С. 4.

ЖМЕРИНКА – місто у Вінницькій області, районний центр. 5–6 вересня 2006 у Кам'янці-Подільському перебувала офіційна делегація міськвиконкому Жмеринки, яку очолював перший заступник міського голови Віталій Кошубський. * У гостях – Жмеринка // Сім днів. – 2006. – 14 вересня. – С. 2; Сокульська Ольга. З ознайомчим візитом // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 15 вересня. – С. 2.

*ЖОВТНЕВА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

«ЖОВТНЕВА РЕВОЛЮЦІЯ» – агітаційний поїзд. 12 березня 1922 прибув на станцію Кам'янець-Подільський. В ньому до міста приїхали Калінін і Петровський. Зустрічали гостей Буценко та Кулик. * Ралко В. Як брат з братом: Чуття єдиної родини // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 березня. – С. 4.

ЖОВТНЕВЕ – село. Входить (як і Боришківці, Оленівка) до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, приміське село Кам'янця-Подільського (його східний сусід). Раніше Мукша-Китайгородська (з другої половини 19 століття; до того – Міська Мукша, в народній мові – Гдалева Мукша). Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Розкинулося вздовж шляху, що веде з Кам'янця-Подільського на Стару Ушицю. З півночі на південь село перетинає річка Мукша – притока Дністра. У грудні 1922 утворено товариство «Корова», до якого, щоб поліпшити молочарство, ввійшло 6 членів. 1923 створено артіль «Сіяч» (18 сімей, що мали 6 коней, 17 корів, 2 плуги). За даними збірника «Населені місця Поділля» (1925) у передмісті Мукша-Китайгородська було господарств – 92, мешканців – 578, а також були школа, хата-читальня. 1925 створено споживчу кооперацію. 1927 село купило перший «Фордзон». 1928 створено колгосп «Нова громада» – 76 господарств, 76 працездатних членів, 2 члени ВКП(б), 15 членів ВЛКСМ. За станом на 1998: дворів – 534, мешканців – 1629. * Врублевський М. Село наше Жовтневе // Прапор Жовтня. – 1967. – 23 грудня. – С. 3; Гарнага І. Жовтневе: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1971. – 4 грудня. – С. 4; Герасимчук А. І назвали село Жовтневим // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 листопада. – С. 3; Власова В. Сонце у вікна: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 листопада. – С. 3, 4; Білий Микола. Спроба «федералізації» Жовтневого не вдалася // Ділове місто. – 2006. – 16 листопада. – С. 13; Жовтневе не відірвали // Подолянин. – 2006. – 17 листопада. – С. 2.

*ЖОВТНЕВЕ – масив (селище) на сході Кам'янця-Подільського (на схід від залізниці), який відійшов до міста від села Жовтневого. Головна магістраль – східна частина вулиці Князів Коріатовичів. Є також вулиці Матросова та Гастелло, провулки Чкалова та Гастелло. На новітньому плані Кам'янця-Подільського із серії «Міста України» (ДНВП «Картографія», 2006) з'явилися вулиці Понтонна, Полякова, Єрмакова. Основні об'єкти: ВАТ «Адамс» (колишній консервний завод), ВАТ «АТП-16808», районна лікарня, дитяча лікарня, пологовий будинок. # Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946 приміське село Мукша-Китайгородська Кам'янець-Подільського району перейменовано на село Жовтневе. * Власова В. Сонце – у вікна // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 листопада. – С. 3, 4.

*ЖОВТНЕВИЙ МІКРОРАЙОН. Лежить на північному заході міста, на північ від Біланівки, на захід від селища Смирнова. Будівництво розпочато 1977. Першими стали зводити два 9-поверхові гуртожитки електромеханічного та кабельного заводів на Нігинському шосе (кожний на 537 місць). Згодом заклали 5-поверховий житловий будинок на 116 квартир на вулиці ім. 30-річчя Перемоги. 1978 відкрито автобусний маршрут № 5 «Швейна фабрика – житловий мікрорайон Жовтневий». 4 січня 1989 адміністрація ЖЕД-3 оприлюднила відомості про перенумерацію будинків мікрорайону. 9 серпня 1994 на мікрорайоні розпочав роботу кінотеатр без назви. # Назву на початку 1977 дав міськвиконком на честь 60-річчя Великого Жовтня (Великої Жовтневої соціалістичної революції). 2001 ветерани міста активно виступили за надання мікрорайону імені Олександра Лєсового (1926 – 1991) – довголітнього (1963 – 1985) першого секретаря міськкому КПУ, ініціатора та натхненника будівництва мікрорайону. * Ювілейному рокові – ударну працю: [Передова] // Прапор Жовтня. – 1977. – 8 січня. – С. 1; Новий район новосіль / Інтерв'ю вів В.Мельник // Прапор Жовтня. – 1977. – 19 березня. – С. 2; Підряд без віддачі: «Прапор Жовтня» на будівництві житлового мікрорайону Жовтневий // Прапор Жовтня. – 1977. – 2 квітня. – С. 3; Тищук М. Пута бригади // Прапор Жовтня. – 1977. – 27 квітня. – С. 2; Мельник В. Найперше завдання: «Прапор Жовтня» на будівництві житлового мікрорайону Жовтневий // Прапор Жовтня. – 1977. – 26 липня. – С. 2; Медведовський І. Місту – рости // Прапор Жовтня. – 1977. – 13 серпня. – С. 2; Тищук М. Відставання не ліквідовано: Економічний огляд // Прапор Жовтня. – 1977. – 10 вересня. – С. 2; Тищук М. Відставання зростає: Економічний огляд // Прапор Жовтня. – 1977. – 12 жовтня. – С. 3; Тищук М. Пускові – під загрозою: Економічний огляд // Прапор Жовтня. – 1977. – 13 грудня. – С. 3; Кирилюк І. Дарує новосілля: «Прапор Жовтня» на будівництві житлового мікрорайону Жовтневий // Прапор Жовтня. – 1978. – 7 січня. – С. 2; Мельник В. Неначе на другорядному: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1978. – 15 березня. – С. 2; Васюк М. Жовтневий став ближчим // Прапор Жовтня. – 1978. – 3 червня. – С. 3; Сьогодні й завтра Жовтневого: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1979. – 27 січня. – С. 4; З поглядом у завтра: Про перспективи розвитку міста розповідає головний архітектор І. І. Медведовський // Прапор Жовтня. – 1980. – 31 травня. – С. 3; Терлецький А. Подорож по Жовтневому: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1981. – 4 липня. – С. 4; Урода Б. Обнови // Прапор Жовтня. – 1984. – 25 лютого. – С. 2; Юрков І. Де та вулиця, де той дім? // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 квітня. – С. 4; Дубинський А. Проблеми мікрорайону Жовтневого: На тему дня // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 4; До відома підприємств, організацій, закладів, служб і населення міста // Прапор Жовтня. – 1989. – 4 січня. – С. 4; Мікрорайон Жовтневий: «Аліса в Країні чудес» // Подолянин. – 1994. – 11 серпня. – С. 1; Увіковічимо пам'ять Лісового // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 26 січня. – С. 4.

*Жовтневої революції вулиця. Раніше (до 17 лютого 1967) і нині (від 1 червня 1992) вулиця Північна. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Ярослава Мудрого. # Велика Жовтнева соціалістична революція – захоплення більшовиками 25 жовтня (7 листопада) 1917 влади в Петрограді – столиці Росії. Вулицю перейменували на честь 50-річчя цієї події.

ЖОВТНЕВОЇ РЕВОЛЮЦІЇ – орден. Серед відзначених: 23 березня 1976 – директор міської дитячої художньої школи Юхим Васильович Попсуй, директор міського Будинку культури Анатолій Савич Кугай. * Указ Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1976. – 12 травня. – С. 1.

ЖУК-ОЛЕНЬ (ЖУК-РОГАЧ; Lucanus cervus) – жук родини рогачів. Найбільший жук нашої фауни. Занесено до Червоної книги СРСР. Самець завдовжки до 7,5 см (з верхніми щелепами), самка – до 5 см. Харчується соком, що витікає з дерев (здебільшого – дубів). Личинка 5–8 років розвивається у деревині, що гниє. Жуки літають вечорами в червні-липні. Їх, зокрема, бачили в селах Панівці, Оринин, Голосків, Демшин. За даними дослідників (1989), в останні роки чисельність знизилася: якщо на околицях Голоскова у червні-липні можна було побачити в різних місцях до 35–40 жуків, то за останні 2–3 роки – тільки від 5 до 11. # Верхні щелепи самця за формою схожі на роги оленя; використовуються в турнірних боях за самку. * Жук-олень // Биологический энциклопедический словарь. – 2-е издание. – М., 1989. – С. 204; Дубина Г. П., Довгань Г. В. Комахи Хмельницької області, занесені до «Червоної книги СРСР», їх охорона та значення // Проблеми екології Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1989. – С. 52.

ЖУКИ (ТВЕРДОКРИЛІ; Coleoptera) – комахи, у яких перша пара крил, що перетворилася на жорсткі надкрильця, захищає другу пару крилець – літальну. У світі близько 300 тисяч видів, в Україні – 6 тисяч. Список жуків, зібраних 1908–1911 в околицях Кам'янця-Подільського, 1915 опублікував І. Якубовський у «Записках Товариства подільських природодослідників і любителів природи». * Жуки // Біологічний словник. – 2-е видання. – К., 1986. – С. 226; Жуки // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 468–469; Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 142–145.

*ЖУКОВА ВУЛИЦЯ. Мікрорайон Жовтневий. Виборчі дільниці № 4, № 10. Забудову розпочато 1977. На вулиці розташувалися ЗОШ № 7, дитячий садок. # Жуков Георгій Костянтинович (1896 – 1974) – Маршал Радянського Союзу (1943). Від імені Верховного Головнокомандування 8 травня 1945 прийняв капітуляцію збройних сил фашистської Німеччини. До речі, в серпні 1916 на залізничній станції Кам'янець-Подільський пройшов, за його словами, перше бойове хрещення. * Сис Т. Маршал Жуков і Поділля: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 січня. – С. 3; Будзей О. Хрестила із неба жорстока війна...: Кам'янецький відлік // Подолянин. – 2001. – 30 листопада. – С. 4.

*ЖУКОВА, 4. Сюди 3 січня 1986 переведено жіночу консультацію.

*ЖУКОВА, 6. Дошкільний навчальний заклад № 30 «Сонечко». Спорудження дитсадка заводу дереворізального інструменту імені Петровського розпочато в жовтні 1983. * Мельник В. Не все на зиму списується...: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1984. – 30 березня. – С. 2.

*ЖУКОВА, 8. ЗОШ № 7 на 1176 місць. Урочисто відкрито 28 серпня 1983.

«ЖУРАВЛИК» – дитячо-юнацька хорова капела. * Семенова Наталія. Великих справ не буває без великих перешкод // Подолянин-ревю. Кам'янець в кам'янчани. – 1999. – № 1 (вересень). – С. 22–24; Прокопов Володимир. «Журавлик» – на компакті: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 16 лютого. – С. 5; Нечитайло Людмила. «Журавлик» для України та діаспори // Подолянин. – 2005. – 30 грудня. – С. 2.

*Журавльовка – сторона майдану. Старе місто. Умовна назва в другій половині 19 – на початку 20 століття північної сторони майдану Польський ринок. У 16–17 століттях третя перія. Сьогодні від колишньої Журавльовки збереглися тільки два житлові будинки (Татарська, 23 і Польський ринок, 4) – пам'ятки містобудування та архітектури місцевого значення (з 11 грудня 1984). Виробничий корпус міської друкарні (Польських ринок, 2) – повоєнна новобудова. У 1980–1990 рр. відновлено два давні будинки колишньої Журавльовки (спільна адреса – Польський ринок, 4а). Це теж пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (з 4 вересня 1982). # На цій стороні розташовувалася крамниця російського купця Володимира Васильовича Журавльова. Він був купецьким старостою Кам'янець-Подільського купецького управління. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 16, 20, 109; Шкурко С. Каменец-Подольский. – 1962. – С. 83; Донець В., Лясота О. Оновлення: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 16 серпня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 153; Будзей Олег. Журавльовка: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2005. – 18 лютого. – С. 5.

«ЗА БЕЗДОГАННУ СЛУЖБУ» – медаль. Серед нагороджених медаллю третього ступеня: 4 грудня 1996 – командир роти курсантів військово-інженерного факультету при Кам'янець-Подільському сільськогосподарському інституті капітан Сергій Миколайович Димко.

«ЗА ЗАСЛУГИ» – орден. Кам'янчани, нагороджені орденом третього ступеня: 14 лютого 2000 – Микола Петрович Мельник (голова Кам'янець-Подільської об'єднаної міськрайонної спілки ветеранів Афганістану), 17 липня 2001 – Мар'ян Іванович Красуцький, 18 березня 2002 – Адам Михайлович Яхієв, 25 вересня 2002 – Сергій Микитович Кротік, 21 серпня 2004 – Олександр Володимирович Мазурчак. Кам'янчани, нагороджені орденом другого ступеня: 8 червня 2004 – Адам Михайлович Яхієв. * Указ Президента України // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 3 вересня. – С. 4.

«ЗА ЗАСЛУГИ» – відзнака Кам'янець-Подільської районної ради. Засновано для відзначення громадян за видатні особисті заслуги перед районом у галузях економіки, науки, освіти, культури, мистецтва, охорони здоров'я та довкілля, за благодійну та громадську діяльність. Положення про відзнаку ухвалено 31 березня 2005. Автор ескізу відзнаки Андрій Богданович Гречило. Серед відзначених: 2006 – Микола Васильович Тихоліз, Адам Михайлович Яхієв. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 7; За заслуги: Кам'янеччина // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 2.

«ЗА МУЖНІСТЬ» – орден. Кам'янчани, нагороджені орденом третього ступеня: 11 вересня 1997 – Володимир Вікторович Мельник (посмертно) і Микола Васильович Фошін (посмертно); 30 січня 2002 – Олег Володимирович Хавронюк, 13 липня 2006 – старшина Андрій Басюк, прапорщики Руслан Мельник і Олексій Стахурський, старший прапорщик Олег Шопін. * Нагородили героїв: Нагороди // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 2.

«ЗА ПРАЦЮ І ЗВИТЯГУ» – медаль. Серед нагороджених: 13 листопада 2002 – Іван Якович Дутка (оператор машинного доїння сільськогосподарського товариства виробничої фірми «Мрія» с. Сокіл), 16 грудня 2003 – Клавдія Євгенівна Ординець. * Бабляк Віталій. Дояр: Людина та її справа // Подолянин. – 2002. – 20 грудня. – С. 4.

«ЗА ТЕБЕ, СВЯТА УКРАЇНО» – серія книг про визвольну боротьбу ОУН, УПА. П'ята книга, що побачила світ 2006, розповідає про визвольну боротьбу ОУН, УПА на території Кам'янець-Подільської (нині – Хмельницької) області. Автори п'ятої книги – Нестор Мизак і Василь Горбатюк. * Мизак Нестор, Горбатюк Василь. За тебе, свята Україно. – Книга п'ята: Кам'янець-Подільська область у визвольній боротьбі ОУН, УПА. – Чернівці – Хмельницький – Торонто, 2006. – С. 352; Кук Василь. «За тебе, свята Україно»: Нові книги // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 14 вересня. – С. 3; За тебе, свята Україно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 листопада. – С. 6.

*ЗАБОЛОТНОГО ПРОВУЛОК [в атласі-плані ППП «Лібріс» – вулиця]. Підзамче. Виборча дільниця № 41. До 19 серпня 1977 – другий провулок Шолохова. Відходить від вулиці Папаніна на північ між вулицею Некрасова та провулком Шолохова. # Заболотний Данило Кирилович (1866 – 1929) – український мікробіолог. Працював 1894–1895 у Кам'янці-Подільському. * Козлова Н. Життя, віддане людям: Гордість Кам'янеччини, слава Вітчизни // Прапор Жовтня. – 1971. – 7 вересня. – С. 4.

«ЗАБУДОВНИК» – крамниця господарських товарів. Мікрорайон Жовтневий. Відкрито в січні 1989. Найбільший в області. * Данчук Г. Запрошує «Забудовник»: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1989. – 7 січня. – С. 1.

ЗАВАЛЕЦЬКА (ЗАВАЛЬСЬКА) СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1210 (чоловіків – 544, жінок – 666). Голова Ірина Миколаївна Павлюк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ЗАВАЛЕЦЬКА ГІДРОЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ (ЗАВАЛЕЦЬКА ГЕС). На річці Збруч. Міжколгоспна. Завершено будівництво та введено в експлуатацію 1954. Потужність 320 кВт. * Урода Борис, Скоб'як Володимир. Енергія, що дає світло і життя // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 2. – Колонка 1.

ЗАВАЛЛЯ – село. Розташувалося на лівому березі Збруча. Центр сільської ради (підпорядковані села – Вітківці, Кудринці, Червона Діброва). Сільську раду відновлено ухвалою облвиконкому від 26 лютого 1976. Недалеко від села розташована карстова печера Атлантида. У селі народився поет Іван Миколайович Васильчук (2 липня 1957) – автор збірок «Відлуння розіп'ятих скель» (1993), «Сонети» (2002), «Полонений птах» (2003), «Над вічним плином» (2005), «Кам'янець. Вінок сонетів» (2005). У селі є самодіяльний акторський колектив. * Гарнага І. Звідки пішла назва. Завалля. Залісся // Прапор Жовтня. – 1971. – 11 грудня. – С. 4; Гуменюк С.К., Морський М.Д. Туристські маршрути Хмельниччини: Путівник. – Львів, 1983. – С. 61; У Заваллі – вистава // Подолянин. – 2004. – 26 березня. – С. 2.

ЗАВОД ТОЧНОЇ МЕХАНІКИ (ЗТМ) – науково-технічний комплекс (НТК). Створено 15 серпня 1996 – відокремлено низку механічних виробництв заводу «Електроприлад». Розпочав роботу 15 грудня 1996. Державне підприємство військового призначення. Директор Валерій Станіславович Солодковський. 15 липня 1998 у Кам'янці-Подільському на території артбази відбулися перші заводські випробовування першого українського кулемета, розробленого та виготовленого на ЗТМ. 15 серпня 2001 у Кам'янці-Подільському на полігоні випробувано нову 30-міліметрову автоматичну гармату, яку розробив ЗТМ. 1 лютого 2002 Збройні сили України взяли на озброєння автоматичну гармату (30 мм) та два танкові кулемети (12,7 і 7,62 мм), розроблені й виготовлені на ЗТМ. * Баньковський Валерій. ЗТМ – малюк, що рве пута // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 16 серпня. – С. 1; Піф-паф! Ого-го! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 18 липня. – С. 1; Майчук Галина. Валерій Солодковський: «Ми з державою ведемо чесну гру...»: Виробництво // Подолянин. – 1999. – 26 березня. – С. 3; Гординчук М. Їх кредо – у точнім прицілі // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 24 серпня. – С. 3; Гординчук Микола. Залп подільських зброярів: «Заводу точної механіки» – 5 років // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 1, 2; Не підвели Україну // Подолянин. – 2001. – 17 серпня. – С. 1; З точномеханічним прицілом // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 15; Жилін Р. Стратегія і тактика Валерія Солодковського // Подолянин. – 2002. – 9 травня. – С. 3; Бабляк Віталій. Валерій Солодковський: «Працювати, працювати і працювати»: Виробництво // Подолянин. – 2004. – 4 червня. – С. 4; Бабляк Віталій, Резнікова Вікторія. Таких і СІЗО не зламає: Зблизька // Подолянин. – 2006. – 3 лютого. – С. 5; Кам'янецькому збройовому заводу – 10 років! // Подолянин. – 2006. – 11 серпня. – С. 1, 3; Бабій Надія. Зробили з неможливого можливе // Сім днів. – 2006. – 17 серпня. – С. 8.

*Заводдя – передмістя. Нині вулиця Онуфріївська. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 137.

*ЗАВОДСЬКА ВУЛИЦЯ. З'єднує Голосківське та Нігинське шосе. Назву вулиці надано 6 липня 1978.

*ЗАВОДСЬКИЙ ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 11. З'єднує вулиці Пархоменка та Лисенка. Назву надав міськвиконком 26 жовтня 1956 у зв'язку з розширенням селища Смирнова на північ. 27 липня 1959 міськвиконком, даючи найменування вулицям нового планування північної частини селища, ухвалив продовжити провулок на північ (за вулицю Хмельницьку).

*ЗАВОДУ «ЕЛЕКТРОН» МІКРОРАЙОН. → Східний (заводу «Електрон») мікрорайон.

ЗАГАЛЬНОТЕХНІЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ (ЗТФ) Київського автомобільно-дорожнього інституту, потім Хмельницького технологічного інституту побутового обслуговування населення. Наказ про створення підписано у вересні 1961. 20–31 березня 1962 проведено набір на тримісячні підготовчі курси для вступу до вузу (початок занять – 1 квітня). У серпні 1962 на 1-й курс прийнято 140 чоловік. У жовтні відкрилися 2-й і 3-й курси. Декани факультету: 1962 – 17 грудня 1968 – Лаврентій Ілліч Карпінський (1922 – 17 грудня 1968); від лютого 1969 – Онисим Михайлович Жук. На факультеті навчалися відомі в місті керівники Анатолій Іванович Марікуца, Іван Григорович Василенко. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1962. – 22 березня. – С. 4; Вереженко Є. Кузня технічних кадрів: У новому учбовому закладі // Прапор Жовтня. – 1962. – 1 вересня. – С. 2; Тільки факти // Прапор Жовтня. – 1962. – 16 жовтня. – С. 3; Кузня інженерних кадрів: Для тебе, випускник! // Прапор Жовтня. – 1966. 24 травня. – С. 4; Л. І. Карпінський: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 грудня. – С. 4; Урода Б. Мамині «пенсіонери» // Прапор Жовтня. – 1972. – 30 травня. – С. 4; Жук О. Запрошує загальнотехнічний // Прапор Жовтня. – 1972. – 12 липня. – С. 4; Томашевський А. Загальнотехнічному – десять // Прапор Жовтня. – 1972. – 18 листопада. – С. 2; Оленчук В. З нагоди десятиріччя // Прапор Жовтня. – 1972. – 24 листопада. – С. 3; Томашевський А. Наш загальнотехнічний: На світі тисячі професій // Прапор Жовтня. – 1973. – 11 липня. – С. 3; Устьянцев В. Запрошуємо на загальнотехнічний // Прапор Жовтня. – 1975. – 4 липня. – С. 4; Власов В. Загальнотехнічний факультет: На світі тисячі професій // Прапор Жовтня. – 1977. – 12 липня. – С. 4; Організатор. Вихователь: Наша вітальна листівка // Прапор Жовтня. – 1977. – 2 грудня. – С. 4; Томашевський А. Запрошуємо на загальнотехнічний: На світі тисячі професій // Прапор Жовтня. – 1978. – 25 липня. – С. 4.

*Загальського хутір. Нині східна частина села Кам'янка за консервним заводом. До війни – місце масового розстрілу безневинно репресованих кам'янчан. Серед розстрілянинх на хуторі: 2 січня 1938 – композитор Михайло Андрійович Коссак. 7 жовтня 1990 тут відкрито пам'ятний знак жертвам сталінських репресій (автор – Володимир Корнійович Антонюк). # Власником хутору до 1933 був В. І. Загальський. * Ковальський М., Лупул М. Безприкладні звірства енкаведистів // Подолянин. – 1941. – 20 листопада. – № 21. – Додаток № 1. – С. 3; Ковальський М. Хутір смерті // Подолянин. – 1941. – 12 грудня. – № 28; Дмитрик І. Жертвам репресій // Прапор Жовтня. – 1990. – 10 жовтня; Назаренко Є. Д. Подвижник мистецтва // Матеріали ІX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 315–319; Хутір смерті // Мизак Нестор, Горбатюк Василь. За тебе, свята Україно. – Чернівці – Хмельницький – Торонто, 2006. – С. 71–72, 92; Будзей Олег. Хутір смерті: 25 листопада – День пам'яті жертв голодомору та політичних репресій // Подолянин. – 2006. – 24 листопада. – С. 1, 5.

*ЗАГОРОДНІЙ ПРОВУЛОК. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. # Російське «загородный» – заміський, позаміський.

*Загородня вулиця. Нині (від 1 червня 1992) проспект Грушевського. Від 17 лютого 1967 до 1 червня 1992 – проспект Леніна.

ЗАГС – запис актів громадянського стану. 20 лютого 1919 Рада народних комісарів УСРР видала декрети «Про організацію відділів записів актів громадянського стану», «Про громадянський шлюб і про введення книг актів громадянського стану», «Про розлучення». * Адміністративно-територіальний устрій Поділля, Історія і сучасність. – Хмельницький, 2005. – С. 187–188.

ЗАЇЖДЖИЙ ДВІР (ЗАЇЗД) – приміщення для зупинки, ночівлі проїжджих, із двором для підвід, коней і т. ін. [Словник української мови. – Т. 3. – К., 1972. – С. 131–132]. У Старому місті були заїжджі двори: зокрема – Нарольського (сучасна адреса – Зарванська, 14), Радзієвського.

ЗАЙНЯТІСТЬ НАСЕЛЕННЯ. Державну службу зайнятості створено постановою Ради Міністрів УРСР від 21 грудня 1990. Діють Кам'янець-Подільський міський центр зайнятості та Кам'янець-Подільський районний центр зайнятості. * Пасатюк Володимир. У центрі уваги – безробітні // Подолянин. – 2005. – 23 грудня. – С. 4.

ЗАКАЗНИК – територія, виділена для збереження, відтворення та відновлення унікальних природних комплексів. На території Кам'янець-Подільського району є заказники «Кармелюкова гора» – 765 га, «Совий яр» – 827 га, «Княжпільський» – 821 га, «Чапля» – 177 га, «Товтра Вербецька» – 9,3 га, «Довжоцький» – 665 га, «Пановецька дача» – 923 га. * Олещенко В. І. Заказник // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 9; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 24–27.

ЗАЛЕУ – місто на північному заході Румунії, адміністративний центр жудеця Селаж. Населення: 57 тисяч (1986), 62,7 тисячі (2004) мешканців. Металургія, машинобудування (зокрема й електротехнічне), хімічна (виробництво шин), деревообробна, текстильна, харчова промисловість, виробництво будівельних матеріалів. 2003 підписано протокол намірів між містами Кам'янець-Подільський і Залеу. 6 травня 2003 делегація Залеу відвідала Кам'янець-Подільський. 24–27 липня 2003 у Залеу перебувала делегація з Кам'янця-Подільського (Дмитро Васильянов, Віктор Травінський, Анатолій Михайлов). * Залэу // Географический энциклопедический словарь. Географические названия. – 2-е издание. – М., 1989. – С. 172; Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Партнери з Румунії: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 16 травня. – С. 1; Стане Залеу побратимом: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 1 серпня. – С. 1.

ЗАЛІЗНИЦЯ. 13 березня 1914 у Кам'янці-Подільському вперше пролунав паровозний гудок: до міста прибув товарний поїзд із шпалами та рейками. * Хомич П. Перша артерія: До 60-річчя Подільської залізниці // Прапор Жовтня. – 1975. – 5 серпня. – С. 4; Хоптяр Ю. А. Залізничне будівництво на Поділлі в кінці XIX – на початку XX ст. // Наукові праці історичного факультету. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 1996. – С. 70–73.

Залізнична школа. Тепер гімназія. Мала № 59. Серед випускників Борис Кушнір (1937–1939, 9–10 класи). * Вечір у залізничній школі // Прапор Жовтня. – 1946. – 1 січня. – С. 1; Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 262.

Залізничний вокзал. 1986 почалася реконструкція вокзалу. Став до ладу на початку 1989. * Васюк М. Оновлення вокзалу: На карті міста // Прапор Жовтня. – 1987. – 4 липня. – С. 2–3; Сис Т. Маршал Жуков і Поділля: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 січня. – С. 3; Данчук Г. До Хмельницького і далі – до Москви: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1989. – 20 травня. – С. 1; Мельник В. Транспорт і люди // Прапор Жовтня. – 1989. – 24 травня. – С. 2; Ратушняк В. Г. Лесовой А. Н. – железнодорожник // Олександр Лєсовой. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 169–177.

«ЗАЛІЗНІ ПЕРСНІ» – на думку Степана Бабишина (1918–1991), перша в Україні нелегальна організація декабристів, яку заснував у Кам'янці-Подільському Володимир Раєвський. На думку сучасних дослідників, це твердження не відповідає дійсності: деякі документи свідчать, що однодумці Раєвського справді носили залізні персні на руці, але, найімовірніше, це данина масонству, а не ознака організації. * Казьмирчук Г. Д. Декабристи на Поділлі // VIII Подільська історико-краєзнавча конференція: Тези доповідей. Секція історії дожовтневого періоду. – Кам'янець-Подільський, 1990. – С. 46.

*Залізняка (Максима Залізняка) вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Затонського (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Пропозицію не реалізовано. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ, завод. Першу продукцію випустив 1959. * Стефанцева М. Завод розправляє крила // Прапор Жовтня. – 1967. – 26 квітня. – С. 2.

ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ І КОНСТРУКЦІЙ, завод тресту «Хмельницькбуд». Створено наказом міністра будівництва УРСР від 12 червня 1967. 16 травня 1996 реорганізовано у ВАТ «Будіндустрія». * Мар'янчук Н. Ювілей заводу: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 28 серпня. – С. 4.

Залісся, села (1945–1946). Указом Президії Верховної Ради УРСР від 4 червня 1945 в Орининському районі село Фридрівці перейменовано на Залісся. Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946 в Орининському районі село Вірменські Хутори перейменовано теж на Залісся. Тому 1946 Залісся (колишні Фридівці), яке першим стало Заліссям, стало Заліссям Першим, а Залісся (колишні Вірменські Хутори), яке другим стало Заліссям, стало Заліссям Другим. * Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 21–22.

ЗАЛІССЯ ДРУГЕ, село. Центр Заліської Другої сільської ради (підпорядковане село – Дубинка). Раніше Вірменські Хутори. 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР перейменовано на Залісся. 1946, оскільки в Орининському районі стало два села з однаковою назвою – Залісся, перейменовано на Залісся Друге. У селі є загальноосвітня школа I–III ступенів. 1976 на навчально-дослідному господарстві сільськогосподарського інституту відкрито Будинок культури – з подвійним призначенням: у будні – навчальна аудиторія студентів, у вихідні – центр культурно-масової роботи на селі. За даними на 1998: дворів – 234, мешканців – 738. * Сомов Є. Центр ідейного гарту // Прапор Жовтня. – 1976. – 13 березня. – С. 3; Урода Б. Господар «Камо»: Сільські обрії // Край Кам'янецький. – 2004. – 13 січня. – С. 3; Самолюк В. Свято Миколая у Заліссі Другому: Джерела нашої духовності // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 червня. – С. 3.

ЗАЛІССЯ ПЕРШЕ, село. Центр Заліської сільської ради (підпорядковане село – Параївка). Раніше Фридрівці. Перейменовано 4 червня 1945 Указом Президії Верховної Ради УРСР на Залісся. 1946, оскільки в Орининському районі стало два села з однаковою назвою – Залісся, перейменовано на Залісся Перше. Перша згадка в документах – 1410. Наприкінці 1967 відкрито господарську та промтоварну крамниці (перші завідувачі – Лариса Сарахман і Павло Чухрій). За даними на 1998: дворів – 453, мешканців – 1263. * Фридровцы // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 388–390; Гарнага І. Звідки пішла назва. Завалля. Залісся // Прапор Жовтня. – 1971. – 11 грудня. – С. 4; Залісся Перше // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 359; Стрільчук В. Для тебе, людино // Прапор Жовтня. – 1968. – 3 січня. – С. 3; Вусата Л. І оживає село // Прапор Жовтня. – 1990. – 7 липня. – С. 5; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 21–22.

ЗАЛІСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Залісся Перше та Параївка. До 4 червня 1945 – Фридровецька сільська рада. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1343 (чоловіків – 576, жінок – 767). Голова Михайло Васильович Олійник. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

ЗАЛІСЬКА ДРУГА (ЗАЛІСЬКА-2) СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Залісся Друге та Дубинка. До 7 березня 1946 – Вірменохуторська сільська рада. 15 серпня 1959 влилася у Великозаліську сільську раду. Заліську Другу сільську раду відновлено ухвалою Хмельницької обласної ради від 11 червня 1992. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 879 (чоловіків – 400, жінок – 479). Голова Станіслав Станіславович Надольський. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

Залуччя, село. Тепер Подоляни (перейменовано ухвалою Хмельницького облвиконкому від 1 березня 1963).

*ЗАМКОВА ВУЛИЦЯ. Старе місто, виборча дільниця № 41. Веде від майдану Вірменський ринок через Замковий міст до Старого та Нового замків (звідси і назва). До 11 вересня 1990 – спуск Старобульварний (до Замкового мосту). Ще раніше – Замкова (назву вжито в описі міста 1700), потім (від 15 лютого 1900) Старобульварна вулиця. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Skіz hystoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 74–75; Горбатюк В. З Старого міста на Підзамче: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 серпня. – С. 4; Качуровський А. Повз Стару фортецю // Прапор Жовтня. – 1982. – 21 серпня. – С. 4; Терлецький А. Старобульварний спуск: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1983. – 26 листопада. – С. 4; Будзей О. Замкова: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 7 листопада. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 124.

*ЗАМКОВИЙ МІСТ. Народна назва – Турецький. Сполучає Старе місто з фортецею. З обох боків мосту є кам'яні сходи в долину Смотрича. 1999 увійшов під № 85 до списку 100 найвидатніших пам'яток світу, які потребують збереження. 2005 проведено реконструкцію мосту. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Skіz hystoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 96–97; Підземний О. Кроки реставраторів // Прапор Жовтня. – 1977. – 30 липня. – С. 4; Новицька М. Замковий міст: Історія однієї пам'ятки // Прапор Жовтня. – 1983. – 16 липня. – С. 4; Проїзд заборонено: Дзвінок до редакції // Прапор Жовтня. – 1988. – 14 жовтня. – С. 3; Жмудовська О. Замковий міст: одні рятують, інші – грабують // Подолянин плюс. – 1994. – 8 жовтня. – С. 4; Матусяк Т. На колоні Трояна в Римі наш Замковий міст? Гіпотеза, яка може стати сенсацією // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 20 вересня. – С. 1; Матусяк Т. Тіні забутих предків витають над Замковим мостом // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 5 жовтня. – С. 3; Один із сотні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 29 жовтня. – С. 1; Медвідь К. Замковий міст змінює обличчя // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 28 вересня. – С. 1; Ключі до Замкового мосту: Громадські слухання // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 19 жовтня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 91–95; Гайдамашко Вікторія. Замковий міст: йти чи їхати? // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 12 березня. – С. 3; Гординчук М. Нова доба Замкового мосту: Актуально // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 22 липня. – С. 1, 2; Замковий міст завжди відкритий для проїзду // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 1 червня. – С. 5.

*ЗАНТУСЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує вулиці Кузнечну й Татарську. До 11 вересня 1990 – вулиця Луначарського. Давні назви – Зантуська, Гімназичний спуск. Був час, коли нинішні Зантуська та Петропавлівська вулиці становили єдину Зантуську вулицю. # Діалектне «зантус» (від польського zamtuz, утвореного з німецького Schandhaus) означає «дім розпусти». * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський: Абетка-НОВА, 2002. – С. 154 [реконструкція Ольги Пламеницької за описом 1700 р.]; 301–302 [опис 1700 р. в оригіналі]; 323–324 [опис 1700 р. у перекладі]; Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Skіz hystoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 51; Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 5. Музейна вулиця // Прапор Жовтня. – 1970. – 9 січня. – С. 4; Терлецький А. Імені Луначарського: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1982. – 20 лютого – С. 4; Як назвемо вулицю // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Будзей О. Зантуська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 20 червня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 184.

*ЗАНТУСЬКА, 1. * Козлова Н. К., Хотюн Г. М. Будинок «Искры»: Історико-архітектурні пам'ятники Кам'янця-Подільського. – Львів, 1968. – 4 с; Будинок № 1 на спуску ім. Луначарського // Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 28-29;

«ЗАПАЛЬНИЧКА», на молодіжному сленгу – сквер Танкістів як місце неформальних зустрічей молоді. Тусовка сформувалася близько 1992. На відміну від «фонтану» (скверу Гунські криниці), «запальничку» облюбувала молодіжна богема міста: художники, писаки (поети), музики (рокери, металісти). * Чайковська Ельнара. «Фонтан» чи «запальничка»? // Фортеця. – 2006. – 21 вересня. – С. 10.

«ЗАПИСКИ ОБЩЕСТВА ПОДОЛЬСКИХ ЕСТЕСТВОИСПЫТАТЕЛЕЙ И ЛЮБИТЕЛЕЙ ПРИРОДЫ». Видавало Товариство подільських природознавців і любителів природи. У Кам'янці-Подільському побачили світ три томи (1912, 1913, 1915). * Баженов Лев. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 65.

*ЗАРВАНСЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує Польський і Руський ринок, проходить через Троїцький майдан. Одна з найдавніших вулиць міста. Дані про мешканців Зарванської вулиці є в описі міста 1700, в розподілі квартир для залоги від 8 жовтня 1789 (62 садиби). До 11 вересня 1990 – дві вулиці (Кірова та Косіора). У 18–19 століттях – Поштова, на початку 20 століття – Троїцька. У радянський час південна частина вулиці (між майданом Троїцьким і Польським ринком) мала назви – Раковського (від 20 березня 1923 до 20 грудня 1927), Дзержинського (від 20 грудня 1927), Кірова, а північна – Леніна (від 20 березня 1923), Косіора (від 17 лютого 1967). На вулиці розташувалися училище культури (колись будинок Південноросійського об'єднаного банку), кафетерій-бар «На Зарванській», бістро «Фан-фан» (відкрито у грудні 2001, згоріло), аптека, перукарня. У серпні 2001 здано в експлуатацію будинки № №2, 4, 4а, реконструкцію яких провело спеціалізоване ремонтно-будівельне управління. # Застарілий нині польський вислів «зарванська вулиця» означає «розгардіяш, безладдя». * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Шкурко. – С. 83; Шкурко С. Вулиця Кірова // Прапор Жовтня. – 1970. – 10 лютого; Гарнага І. Ім'я Леніна на карті Кам'янеччини // Прапор Жовтня. – 1980. – 22 квітня. – С. 2; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Якби не борги...: 12 серпня – День будівельника // Подолянин. – 2001. – 10 серпня. – С. 2; Голєва В. Спомин про часи Тонкочеєва – не ностальгія. То спомин про Культуру // Подолянин. – 1994. – 7 липня. – С. 2; Будзей О. Зарванська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 194–200.

*ЗАРВАНСЬКА, 1. Одноповерховий житловий будинок на розі з Михайлівським провулком. Єдиний з давніх будинків вулиці, що збереглися, хоч і в перебудованому вигляді, після пожежі 1872. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 194.

*ЗАРВАНСЬКА, 2, 4 і 4А. Усі три будинки здано в експуатацію 2001 – напередодні Дня будівельника (12 серпня). Реконструювало будівлі підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління. * Якби не борги... // Подолянин. – 2001. – 10 серпня. – С. 2.

*ЗАРВАНСЬКА, 3. Двоповерховий будинок на розі з Михайлівським провулком. Збудовано наприкінці 19 століття. Первісно тут розміщувалося Кам'янець-Подільське відділення Південноросійського промислового банку (статут банку затверджено 13 червня 1871, відділення в Кам'янці-Подільському відкрито 1898). До цього банку 1909 добровільно приєдналися Московський міжнародний торговий і Орловський комерційний банки, внаслідок чого утворився Об'єднаний банк. Тож з 1909 у будинку вже розміщувалося Кам'янець-Подільське відділення Об'єднаного банку. Нині будинок є головним корпусом училища культури. Серед його випускників – український поет Василь Василашко; тут навчалася заслужена артистка України Марина Одольська. 6 вересня 1979 будинок визнано пам'яткою архітектури державного значення. * Коммерческого банка дом, конец ХІХ в. Охр. № 1667 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 167–168; Данілов І. В. Це респектабельне слово – банк. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 23, 29, 36, 45; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 194, 195.

*ЗАРВАНСЬКА, 5. Колишній будинок пошти й телеграфу, тепер – житловий. Стоїть на розі з Поштовим узвозом, виходить на Троїцький майдан. Збудовано 1850. З боку Зарванської вулиці двоповерховий, із протилежного боку – чотириповерховий. Зруйновано під час Великої Вітчизняної війни. Відбудову завершено 1950: кам'янчани отримали 23 квартири (тодішня адреса – Леніна, 9). Пам'ятка містобудування й архітектури місцевого значення (від 11 грудня 1984). В архітектурі будинку збереглися загальні принципи композиції типових фасадів, характерні для цивільних споруд середини 19 століття. Суцільна забудова між будинками № 3 і № 5 не збереглася. * Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K.–Warszawa, 1915. – S. 25, 28; Войтенко О. У відбудованому будинку // Прапор Жовтня. – 1951. – 26 січня. – С. 2; Відбудовується і впорядковується Кам'янець-Подільський // Прапор Жовтня. – 1951. – 28 березня. – С. 1; Слободян М. А жінка жде, жде: Цікаві долі // Прапор Жовтня. – 1984. – 8 березня. – С. 2–3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 194.

*ЗАРВАНСЬКА, 5А. Двоповерховий житловий будинок углибині подвір'я будинку № 5. Пам'ятка містобудування й архітектури місцевого значення (від 11 грудня 1984).

*ЗАРВАНСЬКА, 7. Колишній райунівермаг «Смотрич».

*ЗАРВАНСЬКА, 13. Палац Чарторийських.

*ЗАРВАНСЬКА, 14. Колишній «Гранд-отель».

*ЗАРВАНСЬКА, 16. Двоповерховий житловий будинок 18–19 століть на розі з Гімназійним провулком. На першому поверсі будинку розмістилася одна з найстаріших міських аптек, наприкінці 19 – на початку 20 століття відома як приватна аптека Хомського, адже тоді її власником був провізор Пінхас Хомський. Він також мав у Старому місті аптечний склад. Будинок від 11 грудня 1984 є пам'яткою містобудування та архітектури місцевого значення.

*Зарванська площа. Старе місто. Назва майдану Руський ринок у 18–19 століттях.

*Зарванський провулок. Старе місто. Давня народна назва Михайлівського провулка.

ЗАСЛУЖЕНИЙ АРТИСТ УКРАЇНИ (ДО 1991 – УКРАЇНСЬКОЇ РСР), почесне звання. 24 квітня 1947 заслуженими артистами Української РСР стали 11 артистів державних театрів Української РСР, серед них Франц Карлович Головацький і Ганна Миколаївна Дьякова-Вишневецька – артисти Кам'янець-Подільського міського драматичного театру імені Шевченка. Серед уродженців Кам'янця-Подільського: 5 березня 2004 – Марина Костянтинівна Одольська. Серед уродженців села Колубаївці: 30 жовтня 1996 – Михайло Петрович Дідик; села Ходорівці: 5 лютого 1990 – Анатолій Станіславович Мамалига, ? – Галина Леонідівна Овсійчук (Мельник). * Про присвоєння почесного звання заслуженого артиста Української РСР артистам державних театрів Української РСР: Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1947. – 26 квітня. – С. 1.

ЗАСЛУЖЕНИЙ БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНИ (ДО 1991 – ЗАСЛУЖЕНИЙ БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНСЬКОЇ РСР), почесне звання. 14 травня 1971 за заслуги в розвитку будівництва та досягнуті успіхи в спорудженні першої черги Кам'янець-Подільського цементного заводу звання надано чотирьом будівельникам. Це бригадир слюсарів-монтажників Роздольського спеціалізованого управління № 27 тресту «Промхімсантехмонтаж» Михайло Гаврилович Гаврилюк, майстер Кам'янець-Подільського спеціалізованого управління механізації будівництва тресту «Центробудмеханізація» Олександр Васильович Грабовський, штукатур будівельно-монтажного управління «Промжитлобуд» Кам'янець-Подільського будівельно-монтажного тресту Ольга Никифорівна Скрипнюк, електромонтер Хмельницького спеціалізованого управління № 466 тресту «Електромонтаж-1» Федір Іванович Цимбал. У грудні 1971 відповідне посвідчення про почесне звання отримав шофер-кранівник спеціалізованого управління механізації Кам'янець-Подільського будівельно-монтажного тресту Василь Михайлович Бірюков. 20 травня 1996 заслуженим будівельником став директор акціонерного товариства «Кам'янець-Подільськреставрація» Станіслав Антонович Токар. * Вітаємо вас, творці цементного! // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 травня. – С. 1; Висока відзнака // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 грудня. – С. 1; Сергійчук С. Молодість не йде в запас // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 січня. – С. 3; С. А. Токар – членкор, заслужений будівельник // Край Кам'янецький. – 1996. – 11 червня. – С. 1.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ВЧИТЕЛЬ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 26 травня 1970 – Любов Кожушко; 12 червня 1998 – Олег Віленович Демчук, 3 березня 2006 – Белла Липівна Каушанська (за вагомий особистий внесок у розвиток національної освіти, високу педагогічну майстерність, підготовку переможців і призерів міжнародних учнівських олімпіад). У Старій Ушиці: 29 серпня 1969 – Ніна Максимівна Заболотна. * Почесне звання // Прапор Жовтня. – 1969. – 3 вересня. – С. 4; Високе звання // Прапор Жовтня. – 1970. – 30 травня. – С. 3.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ДІЯЧ НАУКИ ТА ТЕХНІКИ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 10 липня 1991 – Валентин Андрійович Яблонський, 8 січня 1992 – Олена Семенівна Алексєєва, 23 серпня 2004 – Микола Іванович Бахмат; 30 листопада 2005 – Анатолій Григорович Філінюк; 2006 – Дмитро Потапович Доманчук. * Скальський В. Життя, присвячене науці // Край Кам'янецький. – 2006. – 21 вересня. – С. 2.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ЖУРНАЛІСТ УКРАЇНСЬКОЇ РСР (УКРАЇНИ), почесне звання. Встановлено 9 лютого 1982. Серед кам'янчан: 4 травня 1994 – Мар'ян Іванович Красуцький.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ЛІКАР УКРАЇНСЬКОЇ РСР (УКРАЇНИ), почесне звання. Встановлено 4 травня 1940. Серед кам'янчан: 30 листопада 1946 – Юлій Йосипович Манасевич, 1949 – Валер'ян Едуардович Голавський (1919–1968), 18 березня 1954 – Микола Нестерович Комісаров, 19 липня 1957 – Клавдій Софонович Великанов, 20 вересня 1971 – Євген Олександрович Ківільша, 15 червня 1994 – Валентин Тимофійович Грубляк, 17 червня 1998 – Надія Іванівна Антонецька, 12 черваня 2003 – Аркадій Семенович Флаксемберг. * Про встановлення почесних звань УРСР: Указ Президії Верховної Ради УРСР // Червоний кордон. – 1940. – 5 травня. – С. 1; Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1954. – 21 березня. – С. 1; Вітаємо Вас, лікаре // Прапор Жовтня. – 1971. – 24 вересня. – С. 3; Мазурик Є. Талант хурурга: Служба здоров'я // Прапор Жовтня. – 1971. – 22 жовтня. – С. 3.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ЛІСІВНИК УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 2003 – Анатолій Миколайович Швець. * Сокальський Сергій. Зрубав дерево – посади два: Людина та її справа // Подолянин. – 2005. – 13 травня. – С. 4.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ЛІСОВОД УКРАЇНСЬКОЇ РСР, почесне звання. Встановлено 4 грудня 1958. Скасовано указом Президії Верховної Ради УРСР від 15 листопада 1988. Серед кам'янчан: 1982 – директор Кам'янець-Подільського лігсоспзагу (від січня 1974) Микола Петрович Максименко (29 квітня 1929 – 31 жовтня 1983). * Микола Петрович Максименко: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1983. – 4 листопада. – С. 4.

ЗАСЛУЖЕНИЙ МАЙСТЕР НАРОДНОЇ ТВОРЧОСТІ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 21 серпня 2001 – Володимир Ілліч Лашко.

ЗАСЛУЖЕНИЙ МАЙСТЕР СПОРТУ СРСР. Серед уродженців Кам'янця-Подільського: 1965 – Леонід Захарович Штейн; ? – Володимир Капличний.

ЗАСЛУЖЕНИЙ МАШИНОБУДІВНИК УКРАЇНСЬКОЇ РСР, почесне звання. Встановлено 10 жовтня 1969. Серед кам'янчан: 25 травня 1972 – фрезерувальник заводу твердосплавного інструменту Микола Миколайович Лозинський; 30 січня 1978 – працівники кабельного заводу: штампувальниця Марія Федорівна Мальцева, начальник цеху Віктор Феодосійович Питлик, фільєрниця Ніна Антонівна Фесенко. Згодом – заслужений машинобудівник України. Серед кам'янчан: 23 вересня 1998 – Джорж Володимирович Старощук, 18 березня 2002 – Леонід Олексійович Дьяконов. * Павленко Г. Заслужений: Розповіді про комуністів // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 липня. – С. 2; Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1978. – 3 лютого. – С. 1.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК ВЕТЕРИНАРНОЇ МЕДИЦИНИ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 4 серпня 2004 – Валерій Михайлович Пулик.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК ВИЩОЇ ШКОЛИ УКРАЇНСЬКОЇ РСР, почесне звання. Серед кам'янчан: 3 квітня 1981 – Іон Срульович Винокур. * Вітаємо! // Прапор Жовтня. – 1981. – 8 квітня. – С. 2.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК КУЛЬТУРИ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 19 серпня 1993 – Анатолій Романович Обельчак, 22 жовтня 1993 – Олексій Давидович Бец, 22 червня 1994 – Микола Петрович Мельник, 16 вересня 1997 – Йосип Іванович Жезицький і Віктор Олексійович Савчук; 29 листопада 2000 – Анатолій Миколайович Твердохліб. * Заслужена відзнака за багаторічну працю // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 8 грудня. – С. 1.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК ОСВІТИ УКРАЇНИ, почесне звання. Встановлено 15 листопада 1988 указом Президії Верховної Ради Української РСР. Первісна назва – «Заслужений працівник народної освіти Української РСР». Серед тих, кому надано звання, є кам'янчани: 15 липня 1993 – Анатолій Олексійович Копилов, 19 серпня 1993 – Григорій Михайлович Решетюк, 22 жовтня 1993 – Василь Олексійович Гнатюк, Надія Яківна Грипас, Олексій Степанович Кучерук, Полікарп Іванович Свідер, Валерій Степанович Степанков, 13 червня 1994 – Антон Йосипович Варфоломеєв, 5 жовтня 1995 – Віктор Григорович Цопа, 3 листопада 1998 – Микола Григорович Кукурудзяк і Юрій Володимирович Теплінський, 10 листопада 1998 – Микола Михайлович Тихонов, 19 червня 2000 – Людмила Іонівна Ткач, 17 липня 2001 – Анатолій Артемович Чорний; 2 жовтня 2002 – Олександр Григорович Луданний, 2 жовтня 2003 – Микола Володимирович Павлюк, 22 червня 2004 – Олександр Михайлович Завальнюк, 2 жовтня 2004 – Едуард Євстафійович Кульчицький; серпень 2006 – Василь Іванович Печенюк. * Відзначено працю: Знай наших! // Подолянин. – 2004. – 2 липня. – С. 2; Вергелес П. Нагороди знаходять героїв і в мирний час // Фортеця. – 2006. – 31 серпня. – С. 4.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК ПРОМИСЛОВОСТІ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 2 квітня 1997 – Адам Михайлович Яхієв, 18 квітня 1997 – Валентин Станіславович Гарбулінський (робітник АТ «Адамс).

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 19 серпня 1993 – Михайло Дмитрович Коваль, 26 січня 1996 – Сергій Микитович Кротік, 21 квітня 1998 – Анатолій Прокопович Ткач, 26 березня 1999 – Іван Іванович Мальченко. Серед мешканців сіл: Сергій Аксентійович Щербань. * Вітаємо! // Край Кам'янецький. – 1996. – 3 лютого. – С. 1.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІНИК СФЕРИ ПОСЛУГ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 14 березня 2003 – Валерій Григорович Гордійчук, 9 вересня 2004 – Анатолій Макарович Нестерук. * Знай наших! // Подолянин. – 2003. – 21 березня. – С. 2.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК ТОРГІВЛІ УКРАЇНСЬКОЇ РСР, почесне звання. Встановлено 21 липня 1966. Скасованно 15 листопада 1988. Серед нагороджених: 1967 – Віра Федорівна Русева (Жванець). * Орлюк Б. Творець доброго настрою: Про людей хороших // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 грудня. – С. 3.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК ТРАНСПОРТУ УКРАЇНИ, почесне звання. Серед кам'янчан: 18 лютого 1986 – Валентин Григорович Ратушняк; 8 травня 1990 – Євген Томашов; 1991 – Володимир Бабелюк; 28 жовтня 1993 – Анатолій Васильович Шевчук, 25 вересня 2002 – Микола Антонович Іващенко.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ПРАЦІВНИК ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ ТА СПОРТУ УКРАЇНИ, почесне звання. Встановлено 2 грудня 1981. Первісний варіант – заслужений працівник фізичної культури Української РСР. Від 15 листопада 1988 – заслужений працівник фізичної культури та спорту Української РСР. Серед кам'янчан: 18 жовтня 1997 – Едуард Людвигович Левицький; 9 вересня 1998 – Станіслав Миколайович Сінгаєвський; 20 січня 2006 – Микола Сергійович Солопчук.

ЗАСЛУЖЕНИЙ РАЦІОНАЛІЗАТОР УКРАЇНСЬКОЇ РСР, почесне звання. Серед кам'янчан: Анатолій Григорович Суботін. * Урода Б. Заслужений: Твої люди, Кам'янеччино // Прапор Жовтня. – 1971. – 14 липня. – С. 2.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ТРЕНЕР УКРАЇНИ. Серед кам'янчан: січень 1997 – Олександр Шишкін, 2005 – Олександр Петров. * Гаврищук Анатолій. Вершини тренера Петрова: Нагороди // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 25 листопада. – С. 10.

ЗАСЛУЖЕНИЙ ХУДОЖНИК УКРАЇНИ, почесне звання. Встановлено 21 березня 1972 (первісно – заслужений художник Української РСР). Серед кам'янчан: 24 квітня 1999 – Борис Михайлович Негода.

*ЗАТОНСЬКОГО ВУЛИЦЯ. Селище цукрового заводу. Виборча дільниця № 37. Назву надано 30 листопада 1961. З'єднує вулицю Франка та провулок Будівельників, проходить паралельно до вулиці Маршала Харченка. Прикінцеві номери: зліва – № 20, справа – № 7. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Максима Залізняка. На вулиці Затонського народився та жив у будинку № 6 (на розі з провулком Степовим) Юрій Петрович Громовий (26 лютого 1963 – 28 травня 1983), який загинув в Афганістані, посмертно нагороджений орденом Червоної Зірки. Тож є думка назвати вулицю іменем Юрія Громового. # Затонський Володимир Петрович (1888 – 1938) – більшовицький державний і партійний діяч. Нарком освіти УСРР (1922 – 1923, 1933 – 1938). Знищено НКВД. Жив у Кам'янці-Подільському, тут навчався в гімназії, вів революційну роботу. * Сапун М. В. П. Затонський – політичний діяч і вчений // Про минуле заради майбутнього. – К., 1989. – С. 265–273; Прокопчук В. Нарком із Поділля // Прокопчук В. З народних глибин: Славетні подоляни. – Хмельницький, 1991. – С. 18–23; Гловацький М. З клекоту літ // Україна. – 1978. – 6 серпня (№32). – С. 5; Слободян М. В. П. Затонський в Оринині: Історії знаменні кроки // Прапор Жовтня. – 1987. – 7 березня. – С. 2–3; Затонский Д. История одной судьбы: повесть почти документальная // Радуга. – 1988. – № 5. – С. 45–94. – (Окончание в № 6); Сис Т. У пам'яті народній // Прапор Жовтня. – 1989. – 9 вересня. – С. 3; Левін В., Морозов В. Представник ленінської гвардії (До 90-річчя з дня народження В. П. Затонського) // УІЖ. – 1978. – № 7. – С. 124–127; Шпильова В. Готуючись до ювілею: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1988. – 12 липня. – С. 3; Суворий А. Животворні ідеї: До 100-річчя від дня народження В. П. Затонського // Прапор Жовтня. – 1988. – 6 серпня. – С. 2–3; Шкурко С. Борець за свободу і щастя: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1972 – 11 липня. – С. 3; Шкурко С. Сім'я Затонських: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1962. – 21 липня. – С. 4; Шкурко С. Будиночок на околиці // Прапор Жовтня. – 1975. – 20 серпня. – С. 3; Собчук В. «...Розповідайте, Володимире Петровичу!»: Сьогодні – день утворення Союзу Радянських Соціалістичних Республік // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 грудня. – С. 4.

*Затонського вулиця. Новий план. Одна з колишніх назв сучасної (від 1 червня 1992) вулиці Огієнка. Московську перейменували на вулицю Затонського 20 березня 1923, потім знову, коли Затонського оголосили «ворогом народу», повернули колишню назву Московська. # → Затонського, вулиця. Селище цукрового заводу. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2.

Затонського музей. Відкрито 1970 на історичному факультеті педінституту. * Кушнір Б. Мовою фактів і подій: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 вересня. – С. 2–3.

ЗАХАРЖЕВСЬКА, башта. Старе місто. Розташована на крутому схилі правого берега Смотрича між Міською та Польською брамами. Захаржевською названо на плані міста 1773, в описі міста 1700 – Турецькою. Не зафіксована документами назва – башта на броді – з'явилася в довідці Євгенії Пламеницької за 1977, однак саме ця назва стала найпопулярнішою. На думку Миколи Петрова, найвірогідніше, башту звели з каменю в 16–17 століттях, у 18 столітті реконструювали. Євгенія Пламеницька датує зведення башти 15 століттям. * Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 144; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський: Абетка-НОВА, 2002. – С. 125, 126; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 114–115, 125.

ЗАХИСТУ ТВАРИН, товариство. Діє в Кам'янці-Подільському. Голова Альона Ясінська.

«ЗАХІДБУДГАЗБАНК». Філія в Кам'янці-Подільському розпочала роботу 1993. Спочатку розміщувалася в будинку ПКБ АСУ (Грушевського, 46), невдовзі перебралася в автошколу ТСОУ (Данила Галицького, 3). * Терепелюк Віктор. Найвищий банк у Кам'янці. На сьомому поверсі // Подолянин. – 1993. – 17 березня. – С. 1; На новому місці – нові послуги // Подолянин. – 1993. – 21 липня. – С. 1.

*Західний бульвар. Старе місто. Тягнеться від Міської брами та Вірменського бастіону до будинку № 6 Кузнечної вулиці вздовж західного схилу Старого міста попри західні фасади колишніх кляшторів домініканок і францисканців. 3 серпня 2000 з ініціативи художника Бориса Негоди «Партія відродження Кам'янця-Подільського» на виїзному засіданні ухвалила відновити Західний бульвар. 17 серпня 2000 відбувся перший суботник з його розчищення. * Прогуляємось бульварами?: Партія веде! // Подолянин. – 2000. – 11 серпня. – С. 1; Бельзецький Д. Громадою і чагарі легше рубати: Проект у дії // Фортеця. – 2000. – 24 серпня. – С. 1; Західний бульвар: щоб милувалось око: Добрі новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 24 серпня. – С. 1.

«Західно-український господарь», газета. Видавав Кам'янець-Подільський сільськогосподарський інститут. Перше число побачило світ у січні 1925. Сьогодні фактичним спадкоємцем газети є «Вісник університету» (відроджено в листопаді 1997 під назвою «Поле»). * Заборовський В'ячесоав. Це було «Господарь» і «Поле»... // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 4.

*ЗБАРСЬКОГО ВУЛИЦЯ. Польські фільварки. Виборча дільниця № 2. З'єднує Пушкінську вулицю з вулицею Вутіша. Первісно – Больничний провулок. Сучасна назва від 17 лютого 1967. Має низку вклинень зліва. Тож прикінцеві показники: зліва – № 81, справа – № 18. # Збарський Борис Ілліч (15(27) липня 1885 – 7 жовтня 1954) – радянський біохімік, дійсний член Академії медичних наук СРСР (1944), Герой Соціалістичної Праці (1945). Брав участь у бальзамуванні тіл Леніна (1924), Димитрова (1949). Був беззмінним директором лабораторії при мавзолеї Леніна. Народився у Кам'янці-Подільському. * Заслужений діяч науки Б. І. Збарський в Кам'янець-Подільську // Червоний кордон. – 1940. – 3 грудня. – С. 4; Розумовська Н., Зущина Є. Знатний земляк // Червоний кордон. – 1940. – 5 грудня. – С. 4; Збарський Б. Право на освіту // Червоний кордон. – 1940. – 5 грудня. – С. 3; Збарський Б. Тіло В. І. Леніна збережено на довгі роки: Листи наших земляків // Сталінська молодь. – 1941. – 2 березня. – С. 3; Будзей О. Борис Збарський: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 15 лютого. – С. 4.

ЗБРУЧ, село. Входить (як і Ісаківці) до Ластовецької сільської ради. Раніше Ляшковиця. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Розташувалося на лівому березі річки Збруч. Село відоме з 15 століття. Входило до Кам'янецького староства. 1793, як і решта сіл Кам'янецького староства, стало власністю Аркадія Івановича Моркова. Від нього перейшло до його спадкоємців – Голіциних, а потім Оболенських, які продали цей маєток. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 122, мешканців – 675. За даними на 1998: дворів – 151, мешканців – 383. * Ляшковица // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 297–300; Гарнага І. Звідки пішла назва. Збруч (в минулому Ляшковиця) // Прапор Жовтня. – 1971. – 25 грудня. – С. 4; Алексєєв М. Збруч пам'ятає... // Край Кам'янецький. – 2006. – 22 червня. – С. 3.

ЗБРУЧ, річка на межі Хмельницької та Тернопільської областей (зокрема, Кам'янець-Подільського та Борщівського районів). Ліва притока Дністра. 1772–1917 Збруч був прикордонною річкою між Австро-Угорщиною та Російською імперією. 1921–1939 по Збручу проходив державний кордон між УРСР (від 30 грудня 1922 в складі СРСР) і Польщею. На лівому березі Збруча лежать такі села Кам'янець-Подільського району (з півночі на південь – за течією річки): Підпилип'я, Подоляни, Ніверка, Шустівці, Чорнокозинці, Мілівці, Кудринці, Завалля, Вітківці, Збруч, а там, де Збруч впадає в Дністер, – Ісаківці. * Мнацаканова Л. С. Збруч // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 40–41; Збруч // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 259; Збруч: Наші річки // Подолянин. – 2001. – 3 серпня. – С. 4.

«ЗВІДКИ ПІШЛА НАЗВА», рубрика в газеті «Прапор Жовтня». Започатковано 6 лютого 1971. * Кам'янець-Подільський. Дністер: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1971. – 6 лютого. – С. 4.

ЗВІЗДИНИ (ЗІРЧИНИ) – радянський замінник хрестин (урочиста реєстрація новонароджених). У Цвіклівцях уперше відбулися 1967 в сільському клубі. Ще раніше в Гуменцях – 1964. * Гораш Г. Звіздини: Нові часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1964. – 7 серпня. – С. 4; Шевцова З., Бабак В. Свято новонароджених: Нові часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1967. – 24 червня. – С. 3; Вікторенко С. У селі сьогодні свято: Нови часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1971. – 3 грудня. – С. 3.

ЗВУКОВЕ КІНО, фільми, демонстрація яких супроводжується записаною на ту ж плівку фонограмою – мовою, музикою, звуковими ефектами. Перший звуковий фільм – «Співак джазу» (США, 1927), перший радянський звуковий фільм – «Путівка в життя» (1931). У Кам'янці-Подільському 1933 технічний керівник кінотеатру імені Войкова Антон Іванович Хілінський модернізував кінопроектори ТОМП-IV для показу звукових кінофільмів.

ЗВ'ЯЗКУ, будинок. Будівництво розпочато у квітні 1977. Урочисто відкрито 22 квітня 1982. * Будинок зв'язку: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1977. – 20 квітня. – С. 2; Жилін Роман. «Что нам стоит дом построить!» // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 3.

«Здоров'я», комунальне підприємство. Стало банкрутом. 1998 ліквідовано сесією міської ради. * Єрменчук Віктор. Четверта сесія: від зими до землі // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 9 жовтня. – С. 2.

*Зелена вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Нині вулиця Укмергеська. Радянська назва – вулиця Червоного Козацтва.

ЗЕЛЕНЕ ГОСПОДАРСТВО. Виробнича контора – виділилася в самостійну в грудні 1970. * Слободян М. Щодня і до Нового року: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1985. – 25 грудня. – С. 3.

*ЗЕЛЕНИЙ ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. З'єднує Жванецьке та Орининське шосе. Має два вклинення: більше – східне, менше – західне. Прикінцеві показники: зліва – № 15, справа – № 12.

ЗЕЛЕНИЙ КЛИН (ЗЕЛЕНА УКРАЇНА), землі українських поселенців у південній частині Далекого Сходу, у сточищі річки Амур і над Тихим океаном. Площа – близько 1 мільйона квадратних кілометрів. Серед поселень є село Кам'янець-Подільськ. * Зелений Клин // Енциклопедія Українознавства. Словникова частина. – Перевидання в Україні. – Т. 2. – Львів, 1993. – С. 768–780; Універсальний словник-енциклопедія. – 3-є видання. – К., 2003. – С. 474; Нечитайло В. В. Кам'янець-подільські селяни-переселенці на Зеленому Клину // Кам'янеччина в контексті історії Поділля: Науковий збірник. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 1997. – С. 40.

ЗЕЛЕНИЙ ТЕАТР. * Вікторов К. Запрошує Зелений театр: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1980. – 12 липня. – С. 4.

ЗЕЛЕНИЙ ТУРИЗМ. * Асафатова Світлана. Туристичні стежки Кам'янеччини // Край Кам'янецький. – 2006. – 21 вересня. – С. 1.

ЗЕМЕЛЬНИХ РЕСУРСІВ, міське управління. Начальник Віктор Іванович Кравчук. * Кравчук Віктор. Порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам: Офіційно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 7.

ЗЕМЕЛЬНИХ РЕСУРСІВ, районний відділ. Начальники: від лютого 2000 – Ярослав Болеславович Клівіцький (народився 1966). * Сокальський Сергій. Любов до рідної землі: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 3.

ЗЕМНОВОДНІ (АМФІБІЇ), клас хребетних, які мають ознаки наземних трварин, але тісно зв'язані з водним середовищем. В Кам'янець-Подільському районі представлені 11 видами, що належать до двох рядів (хвостаті та безхвості). Широко розповсюджені тритон звичайний, тритон гребінчастий, кумка звичайна, ропуха сіра, жаба ставкова та жаба трав'яна. Рідкісними є жаба гостроморда, часничниця звичайна, ропуха зелена. За результатами досліджень, проведених 1986–2001, на території міста Кам'янець-Подільський зафіксованю 10 видів амфібій (ті ж, що в районі, крім жаби гостромордої, рідкісними для міста є квакша звичайна та жаба озерна). * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158–159; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

ЗИМОВИЙ ТЕАТР. Розташовувався в Старому місті біля Вітряної брами. Діяв у 1856–1918. Називався так на відміну від літнього театру на Старому бульварі.

*Зіновьєва вулиця. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

ЗІНЬКІВЦІ, село. Центр Зіньковецької сільської ради (без підпорядкованих сіл), приміське село Кам'янця-Подільського (його західний сусід). Село розташувалося на правому березі річки Смотрич (на протилежному березі лежать Польські фільварки та Біланівка). Перша згадка в документах – 1493. За даними на 1998: дворів – 295, мешканців – 950. У селі народився російський поет-сатирик Еміль Кроткий (26 грудня 1892 – 10 лютого 1963). У селі 22 листопада 1919 померла українська актриса й співачка Катерина Андріївна Рубчакова. 20 грудня 2004 у село прийшов природний газ. # На думку Івана Гарнаги, назва села антропонімічного походження: певно, один із перших поселенців мав ім'я Зінько (скорочена форма календарного імені Зіновій, що в перекладі з грецької означає «Боже життя»). * Гарнага І. Звідки пішла назва. Зіньківці // Прапор Жовтня. – 1971. – 25 грудня. – С. 4; 400 років без Божого храму // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 10 січня. – С. 1; Є газ. І до нього: Добра новина // Подолянин. – 2004. – 24 грудня. – С. 2.

*ЗІНЬКОВЕЦЬКА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Перетинає вулицю Суворова. # → Зіньківці.

*ЗІНЬКОВЕЦЬКА, 4. Тут жив Федір Олексійович Тарабан. Йому присвячено повість Юхима Альперіна «Атака». * Альперін Ю. Крізь вогонь і смерть: Доля танкіста Тарабана стає відомою // Прапор Жовтня. – 1965. – 9 травня. – С. 3, 4; Слободян М. Двадцять діб у броні: Книги наших земляків // Прапор Жовтня. – 1972. – 4 жовтня. – С. 4.

*ЗІНЬКОВЕЦЬКА НАБЕРЕЖНА. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Розташувалася на правому березі річки Смотрич. Далі її продовжує вулиця Видрівка.

ЗІНЬКОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входить єдине село – Зіньківці, яке і є центром сільської ради. Сільську раду відновлено 23 грудня 1994. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 851 (чоловіків – 385, жінок – 466). Голова Віталій Петрович Маслянко. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

*ЗІНЬКОВЕЦЬКИЙ ПОТІЧОК. Протікає в глибокій долині, впадає в Смотрич, відділяє Підзамче (відповідно – і Кам'янець-Подільський) від села Зіньківці. На мисі при злитті потічка зі Смотричем виявлено залишки скіфського городища. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 16, 41.

*ЗІНЬКОВЕЦЬКИЙ ТУПИК. Польські фільварки. Виборча дільниця № 2. Відходить від вулиці Ладигіна.

*Зіньковецький другий – провулок. Польські фільварки. → Другий Зіньковецький провулок. Нині Київський провулок.

* Зіньковецькі провулки. Польські фільварки. Було чотири провулки – Перший Зіньковецький, Другий Зіньковецький, Третій Зіньковецький, Четвертий Зіньковецький.

«ЗІРОЧКА» – дитячий садок № 18 (Червоноармійська, 40). Відкрито 1966. Завідувач: (1988), (2003) – Тамара Георгіївна Климчук. * Радісно живуть малята в новозбудованому дитячому садку «Зірочка»... / Фото Б. Шевченка // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 січня. – С. 3; Костевич І. У «Зірочці» живеться весело: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 червня. – С. 4.

«ЗЛАГОДА» – Всеукраїнське об'єднання демократичних сил. * Семенова Наталія. ...А поїзд рушив далі // Подолянин-ревю. Кам'янець і кам'янчани. – 1999. – № 1 (вересень). – С. 26.

ЗЛМК (завод легких металевих конструкцій). → Легких металоконструкцій, завод.

«ЗМІЙ ГОРИНИЧ ОЧИМА ДІТЕЙ» – конкурс на кращий казковий образ. 2004 і 2005 провели в Кам'янці-Подільському НВП «Поліпром» і ТзОВ ТПК «Укрхімекспорт» з Дніпропетровська. * Будзей Олег. Змій Горинич очима дітей: Конкурси // Подолянин. – 2005. – 23 грудня. – С. 12-ТБ; Шпильова Віра. Особливі дріжджі від Горинича: Акції // Голос України. – 2005. – 28 грудня. – С. 16.

«ЗНАК ПОШАНИ» – орден СРСР. Встановлено постановою Президії ЦВК СРСР 25 листопада 1935, доповненої Указом Президії Верховної Ради СРСР 19 чераня 1943. На 1978 колективам і громадянам вручено близько 900 тисяч цих орденів. Серед нагороджених: 20 грудня 1966 – Григорій Андрійович Тонкочеєв, 25 вересня 1973 – Микита Павлович Годованець. * «Знак Пошани» // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 4. – К., 1979. – С. 283; Государственные награды Союза ССР. – К., 1987. – С. 45–47; Вітаємо з нагородою! // Прапор Жовтня. – 1967. – 3 січня. – С. 1; Указ Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 вересня. – С. 1.

ЗНАК ЯКОСТІ (ДЕРЖАВНИЙ ЗНАК ЯКОСТІ) – в СРСР символ, встановлений для позначення промислової продукції, атестованої на вищу категорію якості. Запроваджено постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 4 жовтня 1965. 1971 першими в місті й області атестовано на державний Знак якості 4 вироби приладобудівного заводу: стабілізатори тиску повітря СДВ-6, СДВ-25 і фільтри повітря ФВ-6, ФВ-25. * Державний Знак якості // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 3. – К., 1979. – С. 307; Государственный знак качества // Большой энциклопедический словарь. – Т. 1. – М., 1991. – С. 329; Каленников М. Врівень з кращими зразками // Прапор Жовтня. – 1967. – 24 травня. – С. 2; Продукції – «Знак якості» // Прапор Жовтня. – 1968. – 19 червня. – С. 1: Удостоєні державного Знака якості // Прапор Жовтня. – 1977. – 1 лютого. – С. 2; Редуктор тиску з фільтром типу «РДФ-3» // Прапор Жовтня. – 1977. – 4 лютого. – С. 2; Пост управління ліфтовий // Прапор Жовтня. – 1977. – 15 лютого. – С. 2: Пост управління // Прапор Жовтня. – 1977. – 26 лютого. – С. 2.

«ЗНАННЯ» – Всесоюзне товариство – добровільна громадська організація, покликана поширювати політичні та наукові знання, сприяти комуністичному вихованню трудящих. Засновано 1947 як Всесоюзне товариство для поширення політичних і наукових знань, від 1963 – товариство «Знання». * Фішевський Ю. К. «Знання» // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 4. – К., 1979. – С. 286; Звернення наукових працівників і викладачів Кам'янець-Подільського державного учительського інституту до всіх наукових працівників, викладачів вишів і технікумів, учителів шкіл, лікарів, агрономів, інженерів, працівників мистецтва, юристів та інших представників інтелігенції області // Прапор Жовтня. – 1947. – 13 травня. – С. 2; Зобов'язання Єдиного наукового медичного товариства міста Кам'янця-Подільського у відповідь на звернення вчених Радянського Союзу // Прапор Жовтня. – 1947. – 15 травня. – С. 2; Відкритий лист інтелігенції м. Кам'янця-Подільського до всієї інтелігенції Кам'янець-Подільської області // Прапор Жовтня. – 1947. – 20 травня. – С. 1; Створення Товариства для поширення політичних і наукових знань на Україні // Прапор Жовтня. – 1947. – 20 травня. – С. 1; Коган К. Інтелігенція міста – активний учасник комуністичного виховання трудящих // Прапор Жовтня. – 1947. – 22 травня. – С. 2.

«ЗНАХІДКА» – книгарня. Новий план. Вулиця Лесі Українки. Відкрито в березні 1981. * «Знахідка»: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1981. – 29 березня. – С. 4; Кирилюк І. Заморозили: Історія без кінця // Прапор Жовтня. – 1981. – 1 липня. – С. 4; Дунчик Н. Експеримент у «Знахідці» // Прапор Жовтня. – 1984. – 24 січня. – С. 4; Кравченко М. Запрошує «Знахідка»: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 квітня. – С. 2–3.

«ЗОЛОТА КОЛЮЧКА» – міський клуб любителів кактусів. Засновано 1983. У червні 1988 прийнято до Всесоюзного товариства любительських клубів кактусоводів. Збори членів клубу відбувалися в МБК щомісяця – першої неділі. * Шатровський М. Приходьте у наш клуб // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 листопада. – С. 3; Збори членів клубу // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 грудня. – С. 4.

«ЗОЛОТА ОСІНЬ» – фестиваль майстрів мистецтв СРСР. Відбувся 20 вересня 1980 у Кам'янці-Подільському на міському стадіоні. Перед кам'янчанами виступили народний артист СРСР Євген Леонов, народний авртст РРФСР Василь Лановий, заслужений арист РРФСР, диктор Центрального телебачення Віктор Балашов, заслужені артисти РРФСР дует Алла Йошпе і Стахан Рахімов, заслужений артист РРФСР Олександр Дем'яненко, заслужені артисти УРСР Володимир Андросов і Юрій Савельєв, рок-балет «Троянда», вокально-інструментальний ансамбль «Багряні бригантини», лауреати всесоюзного конкурсу артистів цирку Борис Петров, Юрій і Зінаїда Пєтухови, В'ячеслав Соболєв, Євгенія Лутовська, група клоунів під керівництвом Володимира Габелєва. * Шановні кам'янчани! // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 вересня. – С. 1; Урода Б. «Золота осінь»: Фестиваль мистецтв у Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1980. – 24 вересня. – С. 4.

«ЗОЛОТА РИБКА» – дитяче кафе. Новий план. Вулиця Соборна. Відкрито 1972 на 90 посадочних місць. Після реконструкції відкрито у квітні 1981. 28 січня 1993 асоціація «Поле» приватизувала через конкурс. Нині тут розмістився супермаркет «Фокстрот». * До послуг маленьких кам'янчан... // Прапор Жовтня. – 1972. – 25 серпня. – С. 4; Гарний дарунок одержала малеча... // Прапор Жовтня. – 1973. – 1 січня. – С. 4; Урода Б. «Золота рибка» – дітям: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1981. – 17 квітня. – С. 4; Бабляк В. Браво, «Поле»! // Подолянин. – 1993. – 30 січня. – С. 1.

«ЗОЛОТА РИБКА» – дитячий садок № 21. Данила Галицького, 28. * Паладійчук Анатолій. Благодійність без політичного контексту: Усією громадою // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 13 січня. – С. 5.

Золоте Яблучко (Червоне Яблучко) – місто, заселене греками, яке, за народним переказом, стояло на місці нинішнього села Гринчук. У земляному валі, що на відстані близько 4 км оточує село й кінцями впирається в Дністер, переказ вбачає стіну цього давнього міста. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 269.

«ЗОЛОТИЙ ГУСАК» – телевізійний гумористичний клуб. У Кам'янці-Подільському 18 травня 2002 на Дні міста виступали члени клубу Ілля Ноябрьов, Анатолій Дяченко, Валерій Чигляєв. * «День міста» // Подолянин. – 2002. – 17 травня. – С. 1; Кравчук М. Свято у Кам'янці: Фоторепортаж // Край Кам'янецький. – 2002. – 21 травня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 310.

«ЗОРЕПАД» – невелика продуктова крамниця на початку вулиці Франка.

«ЗОРІ НАД БУГОМ» – традиційне свято мистецтв. Відбулося в Кам'янці-Подільському на міському стадіоні 29 червня 1969: зранку – для передовиків сільського господарства, ввечері – для трудівників Кам'янця-Подільського. У святі взяли участь Микола Кондратюк, Лариса Руденко, Валентина Сєрова, Надія Чередниченко, Ніна Алісова, Діана Петриненко, Михайло Водяний, Маргарита Дьоміна, ВІА «Мрія», вокальний квартет «Явір». * 29 червня в місті Кам'янці-Подільському... // Прапор Жовтня. – 1969. – 27 і 28 червня. – С. 4; Рахов П. В неділю на стадіоні: Щоденник мистецтв // Прапор Жовтня. – 1969. – 2 липня. – С. 4.

«ЗОРІ НАД БУГОМ» – естрадна група з Вінниці. В лютому 1971 виступала в селах Кам'янець-Подільського району (Шустівці, Велика Слобідка, Завалля, Кадиївці, Оринин, Підпилип'я, Княжпіль, Гуменці, Ходорівці, Стара Ушиця, Грушка, Слобідка Рихтівська) в рамках фестивалю майстрів мистецтв «Мелодії друзів». * Фараонов П. Мелодії друзів // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 лютого. – С. 4.

«ЗОРЯ», колгосп. Створено у березні 1988 на базі села Подільське. Головою правління господарства обрано Олександра Йосиповича Вольського. Згодом секретарем первинної партійної організації колгоспу затверджено Івана Петровича Ткачука. * Кадрова хроніка // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 2–3; Кадрова хроніка // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 липня. – С. 2–3.

ЗРАЗКОВА ПОЧАТКОВА ШКОЛА ПРИ ПОДІЛЬСЬКІЙ ДУХОВНІЙ СЕМІНАРІЇ. Відкрито 27 лютого (11 березня) 1887. У школі вихованці старших класів семінарії практикувалися з дидактики та педагогіки. * Открытие образцовой начальной школы при Подольской духовной семинарии // Подольские епархиальные ведомости. – 1887. – № 11. – Неофициальная часть. – С. 233–251; Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 187.

ЗУБРІВКА – село. Входить до Пановецької сільської ради. Лежить на лівому березі Смотрича. У селі народився фахівець у галузі бджільництва й садівництва Михайло Леонтійович Боровський (1891 – 1989). * Гарнага І. Зубрівка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 8 січня. – С. 4; Рудка Б. В. Боровський Михайло Леонтійович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 354–355.

*Іваницького вулиця. Руські фільварки. Перша радянська назва (від 20 березня 1923) нинішньої вулиці Слєпньова. Первісно – Жандармська. # Іваницький Сергій Митрофанович (1874 – ?) – один із піонерів українського національного відродження на Поділлі, один із засновників і найактивніших діячів Подільської «Посвіти», один із розбудовників українського шкільництва на Поділлі, укладач (разом із Федором Шумлянським) «Російсько-українського словника» (1918). Вітав прихід радянської влади, за що притягувався під слідство органами УНР. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Нестеренко В. А. Життя та діяльність С. М. Іваницького – складний та тернистий шлях українського інтелігента // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 184–189.

«Известия Каменец-Подольского Совета рабочих и солдатских депутатов» – газета. Перше число побачило світ 28 січня (10 лютого) 1918 в Кам'янці-Подільському. Сьогодні – «Подільські вісті».

«ІКАРУС» – автобус. У березні 1975 АТП-22011 мало 6 комфортабельних «Ікарусів». 11 березня 1987 у Кам'янці-Подільському на автобусному маршруті 5-А з'явилися два перші багатомісні «Ікаруси-280» (4-дверні, на 37 сидячих і 109 стоячих місць). * Митинецький В. Кам'янець-Подільський – Угорщина // Прапор Жовтня. – 1975. – 22 березня. – С. 3.

«ІЛІАДА» – спілка творчої інтелігенції Кам'янця-Подільського. Об'єднала людей мистецтва – поетів, прозаїків, художників, композиторів. Засновники – Марина Славіна, Оксана Шамрай, Андрій Мельник. Зареєстровано 12 серпня 1999. Основний склад увійшов із поетичного клубу «Ліра». * Майчук Галина. На обрії – «Іліада» // Подолянин. – 1999. – 24 вересня. – С. 5.

«Ілюзіон» – кінотеатр. → «Бомонд». # Ілюзіон – слово, що на початку 20 століття позначало кінематограф, кінотеатр.

«Ілюзіон» – кінозал на 100 місць на Олександрівській вулиці, влаштований на початку 20 століття Ш. Ш. Зіньковським. Тепер на цьому місці розташувався клуб будівельного технікуму. → «Модерн», кінотеатр. * Подолянин. – 1911. – 25 января; Міняйло В. Чи знаєте Ви?..: Сьогодні – День радянського кіно // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 2–3.

ІМЕСГ → Інститут механізації та електифікації сільського господарства ПДАТУ.

«ІМПУЛЬС» – мале підприємство (МП). Заснували 1990 кабельний завод, кооператив «Кабельник». Запровадило в місті кабельне телебачення. * Мартинчук С. Кабельне телебачення – в кожний будинок! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 7 липня. – С. 3.

«ІМПУЛЬС» – футбольна команда. Створено в червні 1963 на приладобудівному заводі під назвою «Приладобудівник». 1972 перейменовано на «Імпульс» (такий телетайпний позивний мав завод). 1990 зареєстровано як футбольний клуб «Імпульс». Чемпіон області (1995), володар Кубка області (1994, 1995). * Будзей Олег. «Імпульсу» – 40 років: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 4 липня. – С. 4.

ІНВАЛІДІВ МІСЬКРАЙОННЕ ТОВАРИСТВО. Зареєстровано 11 листопада 1992. Керівник – Тамара Георгіївна Сосновська. * Недержавні громадські організації міста Кам'янця-Подільського: Довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 6.

ІНГРЕС (INGRES) – урочистий в'їзд. Для призначеного єпископа-ординація – урочистості в день його вступу на посаду. Так, для єпископа-ординарія Кам'янець-Подільської дієцезії Леона Дубравського, призначеного на цю посаду Папою Римським 4 травня 2002, інгрес відбувся 3 липня 2002 в Кафедральному костелі з участю численних гостей. * У католиків – новий єпископ // Подолянин. – 2002. – 17 травня. – С. 2; Єпископ вступив у владу: Релігія // Подолянин. – 2002. – 5 липня. – С. 1.

ІНДИВІДУАЛЬНА ЗАБУДОВА В СЕЛИЩІ ПЕРШОТРАВНЕВОМУ. 27 листопада 1989 Хмельницький облвиконком виділив Кам'янець-Подільському цементному заводу 9 гектарів під індивідуальну забудову. 22 липня 1991 Кам'янець-Подільський міськвиконком надав назви двом вулицям, провулку та майдану на цій ділянці: вулиці Сагайдачного та Сугерова, провулок Цементників, майдан Козацький. Крім того, в селищі Першотравневому є ділянка індивідуальної забудови, на якій паралельно до вулиці Молодіжної (головної вулиці Першотравневого) проходить три вулиці: Довбуша, Лелюшенка, Тонкочеєва, перпендикулярно – чотири вулиці: Наливайка, Бєляєва, Глібова, Дорошенка.

ІНДИВІДУАЛЬНА ЗАБУДОВА В СЕЛІ ДОВЖОК НА МІСЬКИХ ЗЕМЛЯХ. 23 січня 1990 Кам'янець-Подільський міськвиконком надав найменування дванадцяти вулицям і провулку запроектованої забудови: вулиці Бажана, Правди, Шкільна, Радянська, Кушелєва, Сіцінського, Чеботарьова, Бугайченка, Боженка, Пролетарська, Лісова, Подільська, провулок Бажана. 18 березня 1993 вулицю Сіцінського перейменовано на вулицю Надії (оскільки вулиця Сіцінського з'явилася на Новому плані).

ІНДИВІДУАЛЬНА ЗАБУДОВА В СЕЛІ ЖОВТНЕВЕ НА МІСЬКИХ ЗЕМЛЯХ. 23 січня 1990 Кам'янець-Подільський міськвиконком надав найменування семи вулицям і трьом провулкам запроектованої забудови: вулиці Жовтнева, Інтернаціональна, Садова, Центральна, Поворіна, Берегова, Вишнева, провулки Інтернаціональний, Поворіна, Вишневий.

ІНДИВІДУАЛЬНА ТРУДОВА ДІЯЛЬНІСТЬ (ІТД). Закон про ІТД ухвалено 19 листопада 1986. На 1 січня 1988 у Кам'янець-Подільському районі 138 чоловік займалися ІТД. * Афіцький Б. Вигідно людям і державі: Ще раз про індивідуальну трудову діяльність // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 січня. – С. 2.

«ІНДОДЯГ» («ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ОДЯГ»), фабрика. Директори: від січня 1974 до липня 1985 – Ніна Михайлівна Ємельянова (1926 – 12 липня 1988). У січні 1988 ательє мод № 1 переведено в нове приміщення (Карла Маркса, 13). * Кович В. «Індодяг» демонструє нові моделі // Прапор Жовтня. – 1965. – 15 червня. – С. 4; Фабрика «Індодяг» // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 січня. – С. 4; Ніна Михайлівна Ємельянова: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1988. – 15 липня. – С. 4.

*ІНДУСТРІАЛЬНА ВУЛИЦЯ. Виборчі дільниці № 23, № 24. Назву дано 15 квітня 1950 як вулиці без назви із західного боку птахокомбінату. З'єднує вулиці Черняховського та Червоноармійську. Пролягла між проспектом Грушевського та вулицею Привокзальною.

*ІНДУСТРІАЛЬНИЙ ПРОВУЛОК. Виборча дільниця № 23. Назву дано 15 квітня 1950 як провулкові без назви між птахокомбінатом і алебастровим заводом. В атласі-плані міста (ПП «Лібріс», 2000) не позначено.

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ ТЕХНІКУМ. Польські фільварки. Сучасна адреса – Суворова, 17. 20 квітня 1945 Рада народних комісарів СРСР видала постанову № 485, якою ухвалила в Кам'янці-Подільському для підготовки фахівців цементної, скляної та керамічної промисловості відкрити індустріальний технікум. 31 травня 1945 газета «Прапор Жовтня» вмістила перше оголошення про набір до індустріального технікуму. Директори: 1945–1951 – Зармаїл Саркісович Григор'янц, 1951–1954 – Володимир Якович Ожогін, 1954–1963 – Іван Федорович Єршов, 1963–1968 – Семен Володимирович Оліневич, 1968–1996 – Володимир Миколайович Хохлов, від 14 серпня 1996 – Анатолій Артемович Чорний. Історію 1967–1978 викладала Алла Іванівна Буданцева. * [Оголошення про набір на 1945–1946 навчальний рік] // Прапор Жовтня. – 1945. – 31 травня і 9 серпня. – С. 2; Ялтінська Е. Майбутні будівельники // Прапор Жовтня. – 1945. – 29 серпня. – С. 1; Табуреткін В. Налагодити роботу бібліотеки // Прапор Жовтня. – 1945. – 21 жовтня. – С. 2; Студентська їдальня // Прапор Жовтня. – 1946. – 9 січня. – С. 3; Овчаров В. А. В індустріальному технікумі // Прапор Жовтня. – 1946. – 13 січня. – С. 4; Ягольніцер Е. Екзаменаційна сесія // Прапор Жовтня. – 1946. – 3 лютого. – С. 1; Ягольніцер Е. Учбова практика // Прапор Жовтня. – 1946. – 1 травня. – С. 4; [Оголошення про набір на 1946–1947 навчальний рік] // Прапор Жовтня. – 1946. – 28 червня. – С. 2; Вітров Ів. Пам'ятник танкістам закінчимо в строк // Прапор Жовтня. – 1946. – 17 липня. – С. 2; Ягольніцер Е. Перші дні екзаменів // Прапор Жовтня. – 1946. – 22 грудня. – С. 4; Альперін Ю. Крокуючи в життя...: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1962. – 4 серпня. – С. 3; Іванін В. Вони стрінуться з юністю: До 50-річчя Радянської влади // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 березня. – С. 4; Альперін Ю. Вони стрілися з юністю // Прапор Жовтня. – 1967. – 26 травня. – С. 4; Будзей Олег. Плюс індустріалізація: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 13 травня. – С. 5; Лаврова Алла. Нам – 60!: Свято // Подолянин. – 2005. – 27 травня. – С. 5; Літопис Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. – Кам'янець-Подільський: Абетка, 2005. – 244 с.; Лаврова Алла. Життя, віддане «Індустрії»: До 60-річчя від дня народження Анатолія Артемовича Чорного. – Кам'янець-Подільський: Абетка, 2006. – 136 с.

«ІНДУСТРІЯ», багатотиражна газета Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. Перше число побачило світ у лютому 1998, друге – в червні 1998, третє – в листопаді 1998, четверте – в січні 1999. Всього за 8 років вийшло 20 чисел (число 20 – у травні 2006). Редактори: Наталія Пономарчук (числа 1–2), Елла Якимів (числа 3–4), Наталія Терлецька (чило 5), С. В. Беркута (від числа 6 – травень 2000). Обсяг – 8 сторінок. Верстку та друк забезпечує ТзОВ «Абетка». * Сторінками газети «Індустрія» // Літопис Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 218–239; Газета «Індустрія»: сторінки історії і сьогодення технікуму // Лаврова Алла. Життя, віддане «Індустрії». – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 67–69.

«ІНЖЕНЕР», газета, яку видає Інститут механізації та електрифікації сільського господарства ПДТУ. 12 квітня 2006 побачив світ № 4(15).

ІНО – інститут народної освіти. У Кам'янці-Подільському діяв у 1921–1930.

*Інститутська вулиця. Новий план. До 9 лютого 1928 вулиця Семінарська. Тепер вулиця Червоноармійська. # Назва пояснюється тим, що поруч розташовувався сільськогосподарський інститут.

*ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

*ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНИЙ ПРОВУЛОК. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

ІНФОРМАЦІЙНО-ТУРИСТИЧНИЙ ЦЕНТР (ІМЦ), комунальне підприємство. Зареєстровано 11 травня 2005. Адреса: Польський ринок, 14–16; від 27 вересня 2006 – Польський ринок, 18. Відновив діяльність 1 червня 2006. Директори: Ірина Юріївна Чекашкіна, тепер – Олександр Мудрєцов. * Будзей Олег. Все для туриста: Welcome! // Подолянин. – 2005. – 23 вересня. – С. 4; Мудрєцов Олександр. Як помічник туризму: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 2; Ясінський Ед. Туристичний Кам'янець в Інтернеті // Фортеця. – 2006. – 31 серпня. – С. 3; Мудрецов Олександр. До туризму – по-європейськи!: Новації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

Іоанна Богослова домова церква. Архієрейський хутір на Підзамчі. Церкву влаштував 1843 архієпископ Подільський Арсеній. 1892 посвячено як церкву 12 апостолів. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 133–134.

*ІОАННО-ПРЕДТЕЧЕНСЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує майдан Вірменський ринок із вулицею Довгою. Первісну назву – Іоанно-Предтеченський провулок – надала 15(27) лютого 1900 міська дума, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. У радянські часи – провулок (у деяких публікаціях – вулиця) Червоних прикордонників. 11 вересня 1990 президія міської ради повернула історичну назву та надала провулку статус вулиці. # Назву вулиці «подарувала» старовинна Іоанно-Предтеченська церква. * Терлецький А. Імені Бебеля і Червоних прикордонників: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1982. – 18 грудня. – С. 4; Будзей О. Іоанно-Предтеченська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 18 липня. – С. 6; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 135.

Іоанно-Предтеченська церква. Закрито постановою ЦВК УСРР від 1 червня 1932. Три роки стояла порожньою. 26 червня 1935 Кам'янець-Подільська міська рада постановила церкву розібрати, а будівельний матеріал передати на спорудження в місті тюрми. * Задорожнюк А. Іоанно-Предтеченська церква: Репресовані пам'ятки // Прапор Жовтня. – 1990. – 8 червня. – С. 4; Задорожнюк А. Іоанно-Предтеченська церква: Знищені храми Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 4 серпня. – С. 3; Франскевич Є. Іоано-Предтеченська церква: сторінки історії: Духовність // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 27 липня. – С. 3; Нестеренко Валерій. Трагічні сторінки з історії релігійного життя Кам'янця-Подільського: маловідомі факти (до 70-ї сумної річниці) // Хмельниччина: Дивокрай. – 2005. – № 1–2. – С. 62.

*ІОАННО-ПРЕДТЕЧЕНСЬКА, 2. Колишній палац вірменського єпископа. Сьогодні тут розміщуються археологічний відділ і дирекція історичного музею-заповідника. Був план (1987) розмістити в будинку український національний музей гумору та сатири. * Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 54–56.

«ІОЛАНТА», крамниця-салон. Проспект Грушевського. Відкрито 1992. * Яворська Ю. Валюта для «Іоланти» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 23 січня. – С. 4.

ІРАФА, млин. Видрівка, 24. Збудовано в 19 столітті. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (ухвала Хмельницького облвиконкому від 4 вересня 1982). Єдина будівля млину, що збереглася в Кам'янці-Подільському. Переобладнано під завод ефірних масел, від 1939 – сокоморсовий завод.

ІРЛАНСЬКА КОМПАНІЯ «CRH». Виробляє та продає будівельні матеріали. На підприємствах компанії працює 47600 чоловік (2003). Збут продукції за рік становить приблизно 10,4 мільярда доларів США, прибуток до оподаткування – 803 мільйони доларів США. Основні ринки компанії – в США. У травні 1999 викупила в Київського інвестиційного товариства «КІНТО» понад 76% акцій ВАТ «Подільський цемент» і стала основним власником підприємства. * Дарчук С. І., Мелентьєва В. С., Файнер М. Ш. «Подільський цемент». – К., 2004. – С. 15–21.

*ІСАЙЇ КАМ'ЯНЧАНИНА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 16. З'єднує вулиці Північну та Тімірязєва. Протяжність – один квартал. Спочатку провулок Штабний (назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії). До 16 вересня 1993 – вулиця Ульянової. # Кам'янчанин Ісайя (1530 – після 1592) – український просвітитель, письменник, перекладач. Народився в Кам'янці-Подільському. * Рідіють ряди більшовиків. На карті Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 29 вересня. – С. 1; Ісайя Кам'янчанин: Їх іменами названі вулиці міста / Рубрику веде історик Ігор Данілов // Край Кам'янецький. – 1993. – 18 серпня. – С. 3; Будзей О. Ісайя Кам'янчанин: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 1 березня. – С. 5; Ісайя Кам'янчанин // Завальнюк О. М., Комарніцький О. Б. Минуле і сучасне Кам'янця-Подільського. – Випуск 1. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 18–20.

*ІСАЙЇ КАМ'ЯНЧАНИНА, 1. 140-квартирний житловий будинок, зведений для працівників кабельного заводу. У цьому будинку живе відповідальний секретар газети «Подолянин» Тетяна В'ячеславівна Дєвіна. У будинку є приватна аптека «Алекс-К°», які пропонує ліки народної медицини Данила Зубицького. * На фініші року // Прапор Жовтня. – 1988. – 21 грудня. – С. 1.

*ІСАЙЇ КАМ'ЯНЧАНИНА, 4. У цьому приватному будинку живе Герой Радянського Союзу (1945), кавалер двох орденів Слави Михайло Іванович Юрченко (народився 5 грудня 1922). * Будзей Олег. За два роки пекла – сорок років тіні: Ювілеї // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 1; Живе герой у нашому місті // Спогади ветеранів. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 25–27.

ІСАКІВЦІ, село. Входить (як і село Збруч) до Ластовецької сільської ради. Лежить при впадінні Збруча в Дністер. На протилежному березі Збруча розташувалося село Окопи Борщівського району Тернопільської області. Перша згадка в документах – 1493 (в реєстрі димів Подільського воєводства, де зазначено 20 димів). За даними на 1998: дворів – 41, мешканців – 55. Відоме як село, в котрому півень співав на три держави (панську Польщу, боярську Румунію та Радянський Союз), а тепер як село, в котрому півень співає на три області – Хмельницьку, Тернопільську, Чернівецьку. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 279–281; Гарнага І. Ісаківці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 15 січня. – С. 4.

ІСАКОВЕЦЬКА МИТНИЦЯ. 1831 в селі Ісаківці на подільській дільниці російсько-австрійського кордону відкрито митну заставу. Вона контролювала рух вантажів по Дністру. Закрито 1914. * Кукурудзяк М. Г. З історії Ісаковецької митниці // Проблеми економічної географії Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1988. – С. 138–139.

«ІСКРА», газета. Транспортувалася через Кам'янець-Подільський. У ніч на 2(15) лютого 1903 заарештовано групу М. М. Кудріна – і систематична пересилка «Искры» через Кам'янець-Подільський припинилася. У липні 1983 на фасаді СШ № 1 урочисто відкрито меморіальну дошку: «На цьому місці знаходилась контора «Надежда», яка в 1901–1903 роках була пересильним пунктом ленінської газети «Искра». Автор меморіальної дошки – український скульптор Микола Миколайович Мірошниченко (народився 12 жовтня 1936 в місті Дебальцеве), заслужений художник України (1996). * Донськой М. Зорі назустріч: До 80-річчя ІІ з'їзду РСДРП // Прапор Жовтня. – 1983. – 15 липня. – С. 2; Мельник В. Пам'ять про «Искру» // Радянське Поділля. – 1983. – 17 липня; Горбатюк В. Тут пролягав шлях «Искры»: До 80-річчя Другого з'їзду РСДРП // Корчагінець. – 1983. – 21 липня. – С. 3; Папевська С. Ленінській «Искре»: Нові пам'ятники і пам'ятні знаки // Пам'ятники України. – 1983. – № 4(58). – С.59; Мельник Р. Цінні експонати // Радянське Поділля. – 1983. – 24 липня. – С.4; Фірштейн Ц. Де проходила «Искра»: До 80-річчя ІІ з'їзду РСДРП: Лекторій «Прапора Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1983. – 10 травня; Кушнір О., Тиш Т. Історія потрібна нам // Прапор Жовтня. – 1989. – 20 травня. – С. 1.

ІСТОРИКО-КРАЄЗНАВЧИЙ МУЗЕЙ ЖВАНЕЦЬКОЇ СЕРЕДНЬОЇ ШКОЛИ. Створено 1957. * Гавдюк М. Запрошуємо до музею // Прапор Жовтня. – 1970. – 21 лютого. – С. 4.

ІСТОРИКО-ФІЛОЛОГІЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ Кам'янець-Подільського педагогічного інституту.

«ІСТОРИЧНА ТОПОГРАФІЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО КІНЦЯ XVII – XVIII СТ. (ІСТОРІОГРАФІЯ. ДЖЕРЕЛА)», монографія кандидата історичних наук Миколи Петрова. Побачила світ наприкінці 2002. У книзі розглянуто другий період польського перебування в Кам'янці-Подільському (1699–1793). * Будзей Олег. Ювілейний подарунок місту: Книгозбірня // Подолянин. – 2003. – 31 січня. – С. 4; Гаврищук Анатолій. Цікава книга про Кам'янець: Видання // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 16 травня. – С. 8.

ІСТОРИЧНИЙ МУЗЕЙ-ЗАПОВІДНИК. Засновано 1890 як давньосховище старожитностей. 1937 розмістився на території Старої фортеці. Постановою Ради Міністрів СРСР від 19 вересня 1946 музею повернуто приміщення колишнього кафедрального костелу; 1 травня 1947 тут відкрито філію музею (відділи скульптурний, зоологічний, «Велика Вітчизняна війна на Україні та Поділлі»). Директори: Мотрона Абрамівна Приходько (народилася 1905); від 9 лютого 1949 до 16 липня 1984 – Григорій Миколайович Хотюн, від 1984 до 1 грудня 1996 – Стефанія Едуардівна Баженова, від 20 січня 1997 – Людмила Павлівна Станіславська. * Приходько М. Знати і вивчати багатства своєї Батьківщини – завдання кожного трудящого // Прапор Жовтня. – 1946. – 6 березня. – С. 2; Приходько М. Відкриття музею // Прапор Жовтня. – 1947. – 1 травня. – С. 2; Вікторський Н. Пам'ятник історії Поділля // Прапор Жовтня. – 1947. – 27 травня. – С. 2; Сис Т. Подарунок для музею // Прапор Жовтня. – 1967. – 16 грудня. – С. 4; Козлова Н. Музею – вісімдесят // Прапор Жовтня. – 1970. – 6 жовтня. – С. 4; Козлова Н. У нас – ювілей: 18 травня – Міжнародний день музеїв // Прапор Жовтня. – 1980. – 17 травня. – С. 4; Подобна Т. Другий у Європі: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1989. – 28 січня. – С. 2; Кравчук Л. А що у музейних фондах? // Прапор Жовтня. – 1989. – 14 червня. – С. 2; Івасюк Є. Історія в експонатах // Прапор Жовтня. – 1989. – 3 жовтня. – С. 4; Хотюн Г. М. Сторінки історії музею (1949–1984 рр.) // Музей і Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1990. – С. 18; Данілов І. Григорій Хотюн // Хмельниччина: роки становлення та поступу (1937–1997). – Хмельницький, 1997. – С. 79–82; Музей-заповідник у Кам'янці // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 8; Нестеренко Валерій. Кам'янець-Подільський міський музей та місцеві органи самоврядування у 1920–1930-ті роки // Час: Інформаційний бюлетень. – 2006. – № 1(1). – С. 6.

ІСТОРИЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ Кам'янець-Подільського державного університету. Створено 1968 унаслідок поділу історико-філологічного факультету на два самостійні. Декани: 1968–1975 – Анатолій Олексійович Копилов, 1975–1993 – Лев Васильович Баженов, 1993–2001 – Олександр Михайлович Завальнюк, від березня 2002 – Сергій Анатолійович Копилов. * Завальнюк О. М., Копилов С. А., Рокачук І. Н. Історичний факультет // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 204–229; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 147–161; Тереплюк Віктор. Декан істфаку подав у відставку // Подолянин. – 1993. – 28 квітня. – С. 1.

ІСТОРИЧНІ НАСЕЛЕНІ МІСЦЯ УКРАЇНИ. 26 липня 2001 Кабінет Міністрів України видав постанову «Про затвердження Списку історичних населених місць України». До Списку включено 12 міст і 12 селищ міського типу Хмельницької області, зокрема, місто Кам'янець-Подільський із датою заснування – друге століття (очевидно, взято до уваги дако-римську версію заснування Кам'янця-Подільського, розроблену Євгенією та Ольгою Пламеницькими). Отже, згідно з офіційним документом, в Україні старішими за Кам'янець-Подільський є тільки 8 населених пунктів: в Автономній Республіці Крим – міста Євпаторія, Феодосія (усі – шосте століття до нової ери), Балаклава, Керч (усі – п'яте століття до нової ери), селища міського типу Чорноморське (четверте століття до нової ери) та Сімеїз (перше – третє століття); в Одеській області – міста Кілія (сьоме століття до нової ери) та Білгород-Дністровський (четверте століття до нової ери). Таким чином, Кам'янець-Подільський увійшов до десятки найстаріших міст України.

ІСТОРІЇ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ МУЗЕЙ. Відкрито на початку 1981 на історичному факультеті Кам'янець-Подільського педагогічного інституту. Музей створено студентами під керівництвом викладача Павла Андрійовича Цикри (1907–1991). * Баюк М. Єдиний в області // Прапор Жовтня. – 1981. – 7 березня. – С. 4.

Історії релігії та атеїзму відділ – відділ Кам'янець-Подільського історчного музею-заповідника. Розміщувався в Кафедральному костелі святих апостолів Петра й Павла (сучасна адреса – Татарська, 20). Серед завідувачів відділу: Едуард Костянтинович Крилов, Олександр Расщупкін. * Відділ історії релігії та атеїзму // Кам'янець-Подільський історичний музей-заповідник: Путівник. – Львів, 1982. – С. 64–74; Расщупкін О. Нова експозиція музею: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 6 червня. – С. 2–3.

«ІСТОРІЯ В СЕРЕДНІХ І ВИЩИХ НАВЧАЛЬНИХ ЗАКЛАДАХ УКРАЇНИ» – журнал. Засновники – Кам'янець-Подільський державний університет і видавництво «Антросвіт». Видається з 2005. * Гординчук Микола. Університет заснував журнал: З друку // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 3 червня. – С. 3.

«ІСТОРІЯ МІСТ І СІЛ УКРАЇНСЬКОЇ РСР» – 26-томне видання, започатковане постановою ЦК КПУ від 29 травня 1962. Том, присвячений Хмельницькій області, підписано до друку 2 серпня 1971, надійшов у книгарні Кам'янця-Подільського в жовтні 1971. * Шаров С. Вийшов том «Хмельницька область» // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 жовтня. – С. 3; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 110–114.

«ІСКРА» – газета. * Заборовська І. Із іскри полум'я займеться // Прапор Жовтня. – 1973. – 8 і 9 червня. – С. 3; Фірштейн Ц. Дементьєвський шлях транспортування «Искры» // Прапор Жовтня. – 1978. – 29 липня. – С. 2; Кафльовський Г. Зорі назустріч: Історії знаменні кроки // Прапор Жовтня. – 1987. – 6 червня. – С. 2–3.

ICTV (ай-сі-ті-ві) – телеканал. У Кам'янці-Подільському трансляція ICTV (міжнародного комерційного телевізійного каналу) розпочалася в листопаді 1992. Передавач розмістили в приміщенні ПКБ АСУ. Програму передач каналу вперше 6 січня 1993 подала газета «Подолянин». ICTV став четверим каналом, що транслювався в Кам'янці-Подільському. * Міжнародний комерційний телеканал // Подолянин. – 1993. – 6 січня. – С. 3; Як «спіймати» цей канал // Подолянин. – 1993. – 30 січня. – С. 3; Програма ICTV – монополія «Подолянина»: Зворотний зв'язок // Подолянин. – 1993. – 16 червня. – С. 1.

ЇДАЛЬНЯ № 2 ТРЕСТУ ЇДАЛЕНЬ МІСТА. Колектив комуністичної праці (1964). * Балюк М. Звання зобов'язує: У колективах комуністичної праці // Прапор Жовтня. – 1964. – 29 грудня. – С. 3.

ЇДАЛЬНЯ № 3. При педагогічному інституті. Відкрито в лютому 1972. * Спігер В. Смачного!: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1972. – 29 лютого. – С. 3.

ЇДАЛЬНЯ № 4. При електромеханічному заводі. Відкрито в березні 1975. * Стали переможцями // Прапор Жовтня. – 1976. – 5 березня. – С. 3.

ЇДАЛЬНЯ № 5. * Демчик С. Зайдете – не пожалкуєте // Прапор Жовтня. – 1967. – 14 лютого. – С. 4.

ЇДАЛЬНЯ № 6. Новий план. Обслуговувала студентів ПДАТА. Згоріла 3 лютого 1998. * Звєрєв О. Нові маяки // Прапор Жовтня. – 1964. – 18 березня. – С. 3; Шуханова Т. Згарище, а була... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 7 лютого. – С. 1.

ЇДАЛЬНЯ ЦЕМЕНТНОГО ЗАВОДУ. На 300 місць. Здано в експлуатацію в третьому кварталі 1967 (хоча планувалося здати в другому кварталі). * Соціалістичні зобов'язання // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 січня. – С. 2; Чудові переспективи // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 січня. – С. 2; Вище темпи, будівельнику! // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 березня. – С. 1; Гітіліс Є. Громадському харчуванню – повсякденну увагу // Прапор Жовтня. – 1967. – 5 квітня. – С. 2; Крок рівняти на передовиків: Із зборів міського партійно-господарського активу // Прапор Жовтня. – 1967. – 11 серпня. – С. 2; Досягнуте – не межа: Із зборів партійно-господарського активу міста // Прапор Жовтня. – 1967. – 27 жовтня. – С. 2; П'ятирічний план – достроково!: Із зборів партійно-господарського активу міста // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 грудня. – С. 2.

КАБЕЛЬНЕ ТЕЛЕБАЧЕННЯ. У Кам'янці-Подільському створено 30 листопада 1990. Першого абонента до мережі кабельного телебачення підключено 6 червня 1991. * Мартинчук С. Кабельне телебачення – в кожний будинок! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 7 липня. – С. 3; Міркотан О. Імпульси місцевого телебачення // Подолянин. – 2000. – 10 листопада. – С. 2; Телевізійні ювілеї // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 16; Федоришина Світлана. Подолян для «Подолянина»: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 2 червня. – С. 5.

КАБЕЛЬНИЙ ЗАВОД. Започатковано 19 грудня 1960 постановою № 345 Вінницького раднаргоспу. 20 квітня 1962 завод видав першу дослідну партію продукції – кілька сотень метрів одножильного алюмінієвого проводу у вініловій оболонці. 18 травня 1962 розпочався його серійний випуск. 30 грудня 1963 Рада Міністрів УРСР затвердила проектне завдання на будівництво заводу. 5 січня 1971 виготовлено мільйонний кілометр кабелю. 1 липня 1974 став до ладу 5-поверховий адміністративний корпус. У червні 1976 став до ладу виробничий корпус для інструментальників. Перший директор з 29 грудня 1960 до 6 червня 1961 – Микола Павлович Єзерський. Далі обов'язки директора тимчасово виконував головний інженер Юрій Олександрович Артемов. Другий директор з 8 січня 1962 до 11 грудня 1972 – Дионисій Миколайович Ткачук. Третій директор з 22 грудня 1972 – Юрій Михайлович Куприков. Четвертий директор з 1982 – Віктор Сергійович Терлецький. П'ятий директор з 1987 – В'ячеслав Сергійович Гамалій. Тепер є ТОВ «Кабельний завод», АТЗТ «Кам'янець-Подільськкабель», ВАТ «Преттль кабель Україна». 1982 на кабельному заводі виступав Зіновій Високовський. * Слободян М. Веселка на конвейєрах. – Кам'янець-Подільський, 1998. – 218 с.; Мельник В. 25 екваторів: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 січня. – С. 1; Горбунов В. Ювілей заводу // Прапор Жовтня. – 1972. – 26 квітня. – С. 3; Збрученко М. Завод у риштуваннях // Прапор Жовтня. – 1974. – 23 липня. – С. 3; Мельник В. Невиправдане затишшя: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1975. – 22 березня. – С. 1; Інночкін П. Новосілля інструментальників // Прапор Жовтня. – 1976. – 22 червня. – С. 2; Манушина І. Це Ви, пане Зюзя?: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1982. – 17 липня. – С. 4; Марунчак Микола. Кабельний, виявляється, не в тумані: В акціонерних товариствах // Подолянин. – 2000. – 28 квітня. – С. 2; Бабляк В. Розщеплення кабельного: В акціонерних товариствах // Подолянин. – 2003. – 13 червня. – С. 4; Слободянюк П. Я. Місцеве самоврядування Хмельниччини. – Хмельницький, 2004. – С. 209–210.

«КАВА» – кооператив наприкінці вулиці Ленінградської (нині Лесі Українки). Працює від жовтня 1987. * Бабляк В. Ох, це м'ясо...: Кооперативи: пошук, досвід, проблеми // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 грудня. – С. 3.

КАВБУЗ – гібрид кавуна й гарбуза. 23 жовтня 1993 у Кам'янець-Подільському районі створено Товариство любителів кавбуза. * Кавбузологи сурмлять збір // Подолянин. – 1993. – 20 жовтня. – С. 1; Ходить кавбуз по району... // Подолянин. – 1993. – 27 жовтня. – С. 1.

КАВЕТЧИНА – село. Входить до Сокільської сільської ради. * Гарнага І. Каветчина: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 15 січня. – С. 4.

«Кавказька кухня» – кафе. Відкрилося в квітні 1986 замість пивного бару біля автовокзалу. В кафе була піч для випікання лавашу. * Левко В. Затишно біля самовара // Прапор Жовтня. – 1986. – 1 травня. – С. 4.

КАДИЄВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА БІБЛІОТЕКА. Серед завідувачів: від 1948 – Валентин Іванович Славнов (народився 1 січня 1922). * Ентузіаст: Наша вітальна листівка // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 грудня. – С. 3.

КАДИЄВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА (у довідниках – КАДИЇВСЬКА). Входять села Кадиївці та Суржа. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1909 (чоловіків – 810, жінок – 1099). Голова Валентина Іванівна Мартинюк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2; Дорошенко Тетяна. Сільський голова – Валентина Мартинюк // Сім днів. – 2006. – 6 липня. – С. 2.

КАДИЄВЕЦЬКА ШКОЛА. Сьогодні – загальноосвітня школа I–III ступенів. Директор Анатолій Борисович Гарбар. Є ляльковий музей, створений на базі шкільного лялькового театру, музей рідної школи. 31 травня 2006 у школі відкрито історико-краєзнавчий музей села. * На свято до школи // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 червня. – С. 1; Урода Борис. Пам'ять для нащадків: Репортаж // Край Кам'янецький. – 2006. – 29 червня. – С. 2.

КАДИЄВЕЦЬКЕ ЛІСНИЦТВО. Розташувалося на території Кам'янець-Подільського та Чемеровецького районів. Площа – 3153 га. * Сокальський Сергій. Чи світлі перспективи темних лісів?: 17 вересня – День працівника лісу // Подолянин. – 2006. – 15 серпня. – С. 5.

КАДИЇВЦІ, село. Центр сільської ради (підпорядковане село – Суржа). 1934 у селі було 2 колгоспи – імені 13-річчя радянської міліції та «Плуг». Потім вони об'єдналися в господарство «Добробут», яке 1934 стало колгоспом імені Димитрова. 18 червня 1967 у селі урочисто відзначили 85-річчя з дня народження Георгія Димитрова. * Кадиївці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 359–360; Гарнага І. Кадиївці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 29 січня. – С. 4; Цебрик В. Свято в Кадиївцях: Нові часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1967. – 23 червня. – С. 3; Кадиївці відродились // Сім днів. – 2006. – 31 серпня. – С. 2.

«КАДР», любительська кіностудія. Діяла на кабельному заводі. Керівник Василь Вавричин. * Шпильова В. Про що розповів екран // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 січня. – С. 3; Кочергін В. Перша премія – «Кадру» // Прапор Жовтня. – 1988. – 31 травня. – С. 3.

*Казармений провулок. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Нині є південною частиною сучасної вулиці Каліської. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії.

КАЗАРМИ ФОРТЕЦІ (ФОРТЕЧНІ або ВІЙСЬКОВІ КАЗАРМИ). Старе місто. Сучасна адреса – Шпитальна, 14. Збудовано у 1782–1791 на місці занепалої та зруйнованої південної брами Стефана Баторія. Автор проекту казарм – польський військовий інженер Станіслав Завадський (отримав замовлення на проект 1781, до будівництва казарм його рекомендував комендант фортеці Ян де Вітте). Довгий час автором проекту казарм вважали Яна де Вітте, тому часто їх називали казармами Яна де Вітте чи Віттовими казармами. До 1816 тут була залога, згодом після ремонту в казармах розташували військовий шпиталь. Тут 1831 на службі перебував Володимир Даль, якого направили в Кам'янець-Подільський для боротьби з епідемією холери. До Великої Вітчизняної війни в казармах розміщувався хлібозавод, під час війни конюшні. Відразу ж після визволення міста тут розмістили махоркову фабрику (наказ № 1 по підприємству видано 5 квітня 1944, перший директор – Юхим Швід), яка невдовзі стала тютюново-махорковою, а потім тютюновою фабрикою. 1 березня 1995 почався демонтаж обладнання та встановлення його в новому виробничому корпусі на вулиці Крип'якевича. * Казармы крепости, 1780–1788 гг. (ул. Госпитальная, 14) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 165–166; Козлова Н. В. І. Даль (До 100-річчя з дня смерті): Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1972. – 4 жовтня. – С. 3; Кам'янецькими цигарками ми вже димимо п'ятдесят років // Подолянин. – 1994. – 14 квітня. – С. 1; Рибак І. В. Кам'янець-Подільська тютюнова фабрика. – Кам'янець-Подільський, 1999. – 48 с; Будзей О. Старим казармам – нове життя: Акції // Подолянин. – 2002 – 22 лютого. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 104–105, 245–247; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 144–145.

КАЗЕМАТНА БАШТА. Вірменький ринок, 6а (за адміністративним будиноком районної ради). Збудовано 1667. Ян де Вітте 1783 перебудував башту під санітарно-технічну споруду. 1963 проведено реставраційні роботи. Пам'ятка містобудування та архітектури (охоронний № 736). # Каземат – оборонна споруда, збудована на поверхні землі або під землею для захисту від снарядів та авіабомб дрібного й середнього калібру. * Козлова Н. Казематна башта: Скарби народні / Малюнок Дмитра Брика // Прапор Жовтня. – 1972. – 23 грудня. – С. 4; Казематная башня, 1667–1783 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 166; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 249, 250; Kamieniec Podolski: Przewodnik turystyczny. – Lwów, 2005. – S. 273, 274; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 46.

КАЗЕННА ПАЛАТА – губернський орган міністерства фінансів у Російській імперії, заснований 1775 Катериною II. Наприкінці 19 – на початку 20 століть Подільська казенна палата розташовувалася в будинку на Новому плані (сучасна адреса – Шевченка, 26). Будинок збудовано у 1897–1898 за проектом Івана Калашникова. Серед чиновників казенної палати був Харитон Лебідь-Юрчик (1877–1945) – згодом директор департаменту державної скарбниці, від 1919 – заступник міністра фінансів УНР. Саме його підпис стоїть на українських грошах тієї пори. * Казённой палаты дом, 1897–1898 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 166–167.

КАЗНАЧЕЙСТВО. Начальники Кам'янець-Подільського міськрайонного відділення Державного казначейства: від 21 березня 2002 – Євгенія Павлівна Новосельська; від 1 червня 2005 – Олександр Іванович Мельничук. * Будзей Олег. Охоронець бюджету: 23 червня – День державної служби // Подолянин. – 2004. – 18 червня. – С. 4; Олександр Мельничук: «Служити державі – почесна місія» / Інтерв'ю вела Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 23 червня. – С. 3.

КАЛАЧКІВЦІ, село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Демшин, Патринці, Рогізна, Субіч). * Калачківці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 360; Гарнага І. Калачківці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 5 лютого. – С. 4; Лісовий М. Друга молодість: До 50-річчя Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 квітня. – С. 3.

КАЛАЧКОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 2239 (чоловіків – 1016, жінок – 1223). Голова Юрій Васильович Безродний. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

Калашникова будинок. Новий план. Вулиця Огієнка (на розі з вулицею Сіцінського). Одноповерховий. * Калашников Іван Петрович (1861 – 1915) – архітектор. * Шкурко С. Вулиця Московська: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 липня. – С. 4; Тимофієнко В. І. Цивільні інженери – будівничі подільських міст і сіл у період капіталізму // Духовні витоки Поділля: творці історії краю. – Хмельницький, 1994. – С. 351.

Калинівка, село. Від 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Кривчани (27 жовтня 1981 Кривчани вилучено з облікових даних).

«КАЛИНОВІ ОСТРОВИ», Всеукраїнський фестиваль журналістської творчості. 2001 шостий фестиваль приймала Хмельницька область. Відкриття завершального етапу фестивалю відбулося 1 жовтня в Кам'янець-Подільському міському будинку культури. Голова оргкомітету Іван Драч привітав журналістів від імені Президента України. * «Острови» розтанули в тумані: Подія // Подолянин. – 2001. – 5 жовтня. – С. 1.

Калинське, село. Від 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Княжпіль.

КАЛИНЯ, село. Входить до Кульчієвецької сільської ради. Розташувалося на рівнині поблизу струмка, що впадає в річку Баговиця. Перша виявлена згадка в документах – 1493 (про те, що платило податок від трьох димів). Біля Калиня, на захід від нього, тягнеться старовинний вал, який називають Трояновим. 1889 в ньому біля Калиня знайдено срібний денарій римського імператора (117–138) Адріана. У січні 1968 в новому клубі відкрилася художня виставка (твори Миколи Галицького, Бориса Негоди, Франца Пенюшкевича, Дмитра Брика та інших). У селі народилися письмениик і журналіст Віктор Степанович Кушнір (3 серпня 1937 – 2 жовтня 1973; поховано в Києві на Байковому цвинтарі), заслужений художник України Борис Михайлович Негода (8 квітня 1944). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 168–169; Фесенко А. Художня виставка в селі // Прапор Жовтня. – 1968. – 31 січня. – С. 3; Гарнага І. Калиня: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 5 лютого. – С. 4; Будзей Олег. Родом із Калиня: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 2 квітня. – С. 5.

«КАЛІГРАФ», видавництво. Свідоцтво від 12 вересня 2006. Має власну друкарню. Адреса видавництва та друкарні – Князів Коріатовичів, 25. Серед видань: збірник комбінацій з короткими коментарями «Шашки» Віталія Погрібного (2006, російською мовою).

*Калініна вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Друга радянська назва нинішньої (від 15 липня 1993) вулиці Великанова. Первісно і в часи німецької окупації – Базарна, перша радянська назва – Ткаченка. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Григорія Сковороди. # Калінін Михайло Іванович (1875 – 1946) – радянський державний і партійний діяч, всесоюзний староста. Разом із Григорієм Петровським відвідав Кам'янець-Подільський 12 березня 1922 на чолі агітпоїзда «Жовтнева революція», виступив із промовою в Шевченківському театрі.

*КАЛІНІНА ПРОВУЛОК. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 16. З'єднує вулиці Великанова та Пушкінську. Протяжність – 1 квартал. Прикінцеві показники: зліва – № 7, справа – № 4. # → Калініна, вулиця.

«КАЛІНІНЕЦЬ», багатотиражна газета в селі Цвіклівці. Перше число побачило світ 15 грудня 1956. * Нова колгоспна багатотиражка: З останньої пошти // Радянська Кам'янеччина. – 1956. – 16 грудня. – С. 2.

*КАЛІСЬКА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 16. До 4 листопада 1993 – вулиця Сьомого листопада, яка утворилася об'єднанням Тюремного провулка на півночі, західної сторони Семінарського майдану в центрі та Казарменого провулка на півдні. Назви Тюремному та Казарменому провулкам надала міська дума 15(27) лютого 1990, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Михайла Старицького. З'єднує вулиці Північну та Пушкінську, перетинає вулиці Тімірязєва та Великанова, провулком Щорса з'єднується з вулицею Укмергеською. # → Каліш. * Гарна річ – дружба, але від нових назв язика можна зламати // Подолянин. – 1993. – 13 листопада. – С. 1; Будзей О. Мічурінськ, Укмерге, Каліш: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 26 квітня. – С. 5.

КАЛІШ, місто в центральній частині Польщі, адміністративний центр Каліського воєводства. 109,1 тисячі мешканців (2004). На початку 1990-х Кам'янець-Подільський установив дружні зв'язки з Калішем. Ці зв'язки підтримуються досі. 8–11 червня 2006 у Каліші перебувала делегація Кам'янця-Подільського на чолі з Михайлом Аносовим, яка взяла участь у святкуванні Дня міста. * Гайдамашко Вікторія. Каліш – Кам'янець: стежками братерства: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 22 червня. – С. 3; Жартує Каліш // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 9 листопада. – С. 1; Каліш для «Надії» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 30 листопада. – С. 1; Стежками дружби і партнерства // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 13 червня. – С. 1; Кам'янець – Каліш: перше 10-річчя співпраці // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 11 червня. – С. 2; Літні подорожі: Місто // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

КАЛУШ, місто в Івано-Франківській області. 23 червня 2004 в Кам'янці-Подільському перебувала делегація з Калуша на чолі з першим заступником міського голови Наталією Рожковецькою. * З Калуша за досвідом: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 25 червня. – С. 2.

КАЛЬВІНІЗМ, одна з двох, крім лютеранства, головних гілок протестантизму. Розробив і систематично виклав французький теолог і проповідник Жан Кальвін (1509–1564). Наприкінці 16 століття центром кальвінізму на Поділлі стало село Панівці, де Іван Потоцький збудував кірху та кальвіністську школу. * Кальвинизм // Протестантизм: Словарь атеиста. – М., 1990. – С. 121–122; Кальвінізм // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 559.

КАЛЬВІНІСТСЬКА ШКОЛА. Діяла 1595–1611 у Верхніх Панівцях. Заснував власник села Іван Потоцький (1555–1611). Була нижча школа та вища школа (або академія). Серед викладачів Панкратій Бальцер, Іван Маюс, Самуїл Пельзель, Іван Зигрович. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 129; Коллегиума дом, конец XVI в. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 212–213.

Кальвіністський збір. У Кам'янці-Подільському заснував Миколай Потоцький. Збір підтримував його син Іван (Ян) Потоцький. Про місце розташування та діяльність відомостей немає. * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 148.

*КАМАНІНА ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Раніше – вулиця Торгова. Починається на вулиці Франка, закінчується на Середній вулиці. Прикінцеві покахники: зліва – № 21, справа – № 18. # Каманін Микола Петрович (8(18) жовтня 1908 – 11 березня 1982) – генерал-полковник авіації (1967), Герой Радянського Союзу (20 квітня 1934). Учасник врятування челюскінців (1934). Керував підготовкою радянських космонавтів (1966–1971).

«КАМЕНЕЦ-ПОДОЛЬСК» – документальний фільм, знятий 1915 акціонерним товариством «Гомон». Довжина – 93 м (тривалість – близько 5 хвилин). Фільм не зберігся. * Миславский Владимир. Кино в Украине 1896–1921. Факты. Фильмы. Имена. – Харьков, 2005. – С. 386.

«КАМЕНЕЦ-ПОДОЛЬСК, ПОДВЕРГШИЙСЯ НАБЕГУ АВСТРИЙЦЕВ 4 АВГУСТА 1914 ГОДА» – документальний фільм, знятий 1914 акціонерним товариством «А. Ханжонков». Довжина 200 м (тривалість – близько 10 хвилин). Зафіксовано руйнування, завдані місту після обстілу Кам'янця-Подільського австрійцями. Випущено на екрани 16 вересня 1914. Фільм не зберігся. * Миславский Владимир. Кино в Украине 1896–1921. Факты. Фильмы. Имена. – Харьков, 2005. – С. 372.

«КАМЕНЕЦ-ПОДОЛЬСКИЙ» – вірш Івана Приблудного (насправді – Яків Петрович Овчаренко; 1905 – 1937). * Сонців Микола. «Ад'ютант Єсеніна» // Прапор Жовтня. – 1980. – 20 грудня. – С. 4; Приблудний Іван. Каменец-Подольский // Прапор Жовтня. – 1980. – 20 грудня. – С. 4; Бішарев О. Може, хто пам'ятає?: Пошук // Прапор Жовтня. – 1986. – 25 жовтня. – С. 3; Нові члени Спілки письменників // Літературна Україна. – 1989. – 5 січня. – С. 5.

«KAMIENIEC PODOLSKI. SZKIC HISTORYCZNY» («Кам'янець-Подільський. Історичний нарис»), книга Олександра Миколайовича Прусевича (1878–1944), видана 1915 (Київ – Варшава) польською мовою. Перевидано 2004 (репринтне відтворення видання 1915). * Баженов Лев. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 61–62.

*Каменєва вулиця. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

«КАМЕНЯР», видавництво. Засновано 1939 як книжкова редакція львівської обласної газети «Вільна Україна». Від 1940 – обласне видавництво «Вільна Україна», на базі якого 1950 організовано Львівське обласне книжково-журнальне видавництво. Від 1964 – республіканське видавництво «Каменяр», яке поширює діяльність на п'ять областей – Волинську, Львівську, Рівненську, Тернопільську та Хмельницьку. Серед видань: путівник Володимира Радзієвського, Василя Бурми «Медобори» (1975), путівник Григорія Дем'янчука «Високі береги Смотрича» (1978), путівник Іона Винокура, Григорія Хотюна «Кам'янець-Подільський державний історико-архітектурний заповідник» (1981), путівник «Кам'янець-Подільський історичний музей-заповідник» (1982), ілюстрований нарис Степана Ковальчука та Миколи Задорожного «Пам'ятки природи Хмельниччини» (1985). * Нечай М. В. «Каменяр» // Українська літературна енциклопедія. – Т. 2. – К., 1990. – С. 388–389.

«КАММЕД», науково-виробнича організація (НВО). * Бабляк Віталій. Поставу школяра корегує «КАММЕД» // Подолянин. – 1993. – 6 лютого. – С. 1.

КАМ'ЯНЕЦЬ, місто в Брестській області Білорусі, на річці Лісна – правій притоці Бугу, районний центр. Засновано 1276 волинським князем Володимиром-Іваном Васильковичем (сином Василька Романовича – рідного брата Данила Галицького). Літопис так розповідає про це: «Князь тоді сам поїхав із боярами і слугами, і вподобав місце те над берегом річки Лосни, і розчистив його [од лісу]. А потім поставив він на нім город і нарік його ім'ям Каменець, тому що земля була кам'яна». По смерті князя (10 грудня 1288) літописець відзначив: «...а за Берестієм поставив город на пустому місці, що називається Лосна, і назвав його ім'ям Каменець, тому що [там] була кам'яна земля. Спорудив він також у нім башту кам'яну, заввишки сімнадцять сажнів, гідну подиву всіх, хто дивиться на неї, і церкву поставив Благовіщення святої Богородиці, і прикрасив її іконами золотими, і начиння служебне викував срібне, і Євагеліє апракос, оковане сріблом, [і] Апостола апракос, і Паремію, і Соборник отця свого тута ж положив, і хреста воздвижального положив». Статус міста надано 1983 (до того – селище міського типу; в часи Російської імперії – містечко Кам'янець-Литовський Брестського повіту Гродненської губернії). Упродовж 1972–2004 населення зросло від 5,1 до 7,6 тисячі мешканців (1893 мав 1640 мешканців, 1991 – 8,3 тисячі). Серед пам'яток архітектури: Біла Вежа (1271–1288) – оборонна башта в готичному стилі (в башті влаштовано філію Брестського обласного краєзнавчого музею), домініканський костел (16–18 століття), пам'ятник засновнику міста. Харчова промисловість (харчове підприємство «Заріччя», ВАТ «Кам'янецький сироробний завод»). Є гімназія. Найближча залізнична станція – Жабинка (28 км) на лінії Барановичі – Брест. У 23 км від Кам'янця – в селі Каменюки – музей природи «Біловезька пуща». Історію міста вивчає краєзнавець Георгій Степанович Мусевич. Він, зокрема, запропонував встановити історико-культурні зв'язки двох міст – білоруського Кам'янця та українського Кам'янця-Подільського. * Літопис Руський. – К., 1989. – С. 430, 437, 438, 447, 449; Большая Советская Энциклопедия. – 3-е издание; Каменец // Географический энциклопедический словарь. Географические названия. – 2-е издание. – М., 1989. – С. 210; Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Травінський Віктор. Тезки мріють про дружбу // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 24 січня. – С. 1.

«КАМ'ЯНЕЦЬ», Національний історико-архітектурний заповідник (НІАЗ). 20 лютого 1967 Рада Міністрів УРСР видала Постанову, в якій, зокрема, передбачено створити історико-архітектурний заповідник у Кам'янці-Подільського. Постановою від 18 травня 1977 Рада Міністрів УРСР оголосила, що Старе місто – це Кам'янець-Подільський державний історико-архітектурний заповідник (ДІАЗ). Указом Президента України від 30 квітня 1998 перетворено на НІАЗ «Кам'янець». Директор Василь Фенцур. * Медведовський І. Заповідник: Сьогодні і завтра нашого міста // Прапор Жовтня. – 1969. – 22 липня. – С. 3; Шумахер С. Місто стає заповідником // Прапор Жовтня. – 1977. – 8 червня. – С. 4; Слободян М. З обновами, місто! // Прапор Жовтня. – 1977. – 25 червня. – С. 4; Указ Президента України // Пам'ятки України. – 2000. – № 3–4. – С. 4; Національний історико-архітектурний заповідник «Кам'янець» // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 12–13; Нове обличчя НІАЗу «Кам'янець»: 18 квітня – День пам'яток історії та культури / Розмовляла [з директором НІАЗу Василем Фенцуром] Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 16 квітня. – С. 3; Семенова Н. Нове життя старого каменю: 18 квітня – День пам'яток історії та культури // Подолянин. – 2004. – 16 квітня. – С. 4; Фенцур Василь. До перлини – дорогоцінно! Або деякі аспекти діяльності Національного історико-архітектурного заповідника «Кам'янець» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 15 квітня. – С. 5; Баженов Лев. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 162.

«КАМ'ЯНЕЦЬ» (БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КАМ'ЯНЕЦЬ»), ТзОВ (товариство з обмеженою відповідальністю). Генеральний директор Володимир Петрович Мужило. Засновано 1957 в селищі Наркевичі як будівельно-монтажне управління № 6. Далі – ПМК-35. 6 листопада 1996 до ПМК-35 (начальник Володимир Мужило) приєднався завод залізобетонних виробів. 3 грудня 1999 на зборах акціонерів ПМК-35 засновано будівельну компанія «Кам'янець». * Бабляк В. У Мужила проблем немає. Коли таке буде у будівельників міста? // Подолянин. – 1996. – 15 листопада. – С. 3; Лісовська Тетяна. Будівельна компанія «Кам'янець» // Фортеця. – 2001. – 31 травня. – С. 3; Про впорядкування території міста: голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6; Дубик Галина. Житлова проблема вирішується // Сім днів. – 2006. – 27 липня. – С. 7; Будівництво – показник розвитку держави / Вела інтерв'ю Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 11 серпня. – С. 3.

«КАМ'ЯНЕЦЬ – ЗА ЯНУКОВИЧА», коаліція громадсько-політичних сил. Угоду про створення коаліції підписано 4 серпня 2004. * Об'єднались, аби підтримати: Вибори-2004 // Подолянин. – 2004. – 6 серпня. – С. 2.

«КАМ'ЯНЕЦЬ НА ПОДІЛЛІ», невеликий (16 сторінок), щедро ілюстрований туристичний путівник. Побачив світ улітку 2006 у видавництві «Оіюм». Автори-упорядники Олександр Расщупкін і Сергій Трубчанінов, художник Алла Затварницька.

«КАМ'ЯНЕЦЬ У ...», серія книжечок. Побачили світ чотири випуски: «Кам'янець у червні», «Кам'янець у липні», «Кам'янець у серпні» та «Кам'янець у вересні» (2001). Упорядник – Олег Будзей. * Лісовська Тетяна. Історичні краплини Поділля: Таланти і Шанувальники // Фортеця. – 2001. – 7 червня. – С. 4; Бабляк Віталій. Брокгауз із Підзамча: Новинки видавництва // Подолянин. – 2001. – 13 липня. – С. 11.

«КАМ'ЯНЕЦЬКА ВЕДУТА», буклет на 40 сторінок, підготовлений кандидатом мистецтвознавства Наталією Урсу. Побачив світ 2000 у видавництві «Абетка». Розповідає про творчість художників, які портретували Кам'янець-Подільський. # Ведута – міський пейзаж. * Урсу-Яворська Наталя. Кам'янецька ведута: Мистецькі цінності // Пам'ятки України. – 2000. – № 3–4. – С. 22–30.

КАМ'ЯНЕЦЬКА ДОБА ДИРЕКТОРІЇ УНР (УКРАЇНСЬКОЇ НАРОДНОЇ РЕСПУБЛІКИ). Хронологічно охоплює час із початку червня 1919, коли в Кам'янці-Подільському створюються українські органи влади й сюди переїжджає державне керівництво УНР, до середини листопада 1919, коли Директорія та уряд покидають місто. * Лозовий Віталій. Внутрішня та зовнішня політика Диреторії Української Народної Республіки (Кам'янецька доба). – Кам'янець-Подільський, 2005. – 224 с.

«КАМ'ЯНЕЦЬКА КРАСУНЯ» («Міс Кам'янця-Подільського»), конкурс. Започатковано 1988. Першою переможницею стала 19-річна вихователька дитсадка № 13 Оксана Маланчук. У травні 1989 перемогла 17-річна Аліна Коледзян – десятикласниця СШ № 10. 13 листопада 1997 перемогу здобула учениця ліцею № 18 Вікторія Бублік. * «Кам'янецька красуня-89»: Запрошуємо до конкурсу // Прапор Жовтня. – 1989. – 4 травня. – С. 4; Теслик А. Краса, як сонце: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1989. – 27 травня. – С. 1; Єрменчук Віктор. Столичні забави провінції // Подолянин. – 1992. – 26 грудня. – С. 2; Красуня-97: Вікторія Вікторії // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 15 листопада. – С. 1.

«КАМ'ЯНЕЦЬКА СНІЖИНКА», традиційне свято зими. Проводилося в парку культури та відпочинку, на міському стадіоні. 18 січня 1987 вперше проведено в Старому місті. 7 лютого 1988 знову відбулося на міському стадіоні. * 15 лютого 1976 року...: [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1976. – 13 лютого. – С. 4; Кривошия В. Зимонька-зима: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1976. – 18 лютого. – С. 4; Урода Б. Свято зими: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1980. – 6 лютого. – С. 4; Запрошуємо на свято: Інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1987. – 10 січня. – С. 1; Мислюк Л. Здрастуй, зимонько-зима...: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 23 січня. – С. 4; Шановні кам'янчани, жителі сіл району і гості міста! // Прапор Жовтня. – 1988. – 5 лютого. – С. 4; Шпильова В. Здрастуй, зимонько-зима!: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 лютого. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬКА ХРОНІКА». Уклали в 17 столітті в Кам'янці-Подільському брати Акоп і Аксент. Повністю опублікував Гевонд Алішан (Венеція, 1896). Хроніка відтворює події від 1430 до 1652. * Гаркавець О. «Кам'янецька хроніка» // Українська літературна енциклопедія. – Т. 2. – С. 392; Історія «Кам'янецької хроніки» // Жовтень. – 1985. – № 4. – С. 97–100; Кам'янецька хроніка, складена Агопом, доповнена і продовжена його рідним братом Аксентом: [Фрагменти] // Жовтень. – 1985. – № 4. – С. 95–105; Дроздовська Г. Читайте у «хроніці» // Прапор Жовтня. – 1985. – 30 листопада. – С. 4; Сваричевський А. «Кам'янецька хроніка» // Прапор Жовтня. – 1986. – 11 жовтня. – С. 2–3; Степанков В. Історичний силует // Прапор Жовтня. – 1990. – 18 липня. – С. 3.

КАМ'ЯНЕЦЬКЕ СТАРОСТВО. До староства належало 12 сіл поблизу Кам'янця-Подільського. Серед них Довжок, Новосілка (Жабинці), Кубачівка, Татариски, Карвасари, Янчинці (Колибаївка), Підгроддя (Підзамче), Голосків, Цівківці, Кептинці, Гринчук, Малинівці, Ляшковиця. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 86; Петров М. Б., Карбовський О. В. Люстрація Кам'янецького староства 1566 р. – важливе джерело з історії краю // Наукові праці історичного факультету. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 184–188; Люстрація Кам'янецького староства 1566 р. // Наукові праці історичного факультету. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 188–202.

*КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Відходить від вулиці Папаніна на північ. # Коли Підзамче було селом, назва провулка за іменем міста, що лежить поруч, була вмотивованою. Коли Підзамче 1957 ввійшло до складу Кам'янця, назва провулка – Кам'янецький – стала недоречною, адже в місті всі провулки та вулиці – кам'янецькі.

«КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ БІЗНЕС», кам'янецький аналог класичної гри «Монополія». * Бізнес по-кам'янецьки: Новинки // Подолянин. – 2006. – 9 червня. – С. 2.

«КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ ДИВОКРАЙ», туристичний кластер. Об'єднує близько 20 агроосель Кам'янець-Подільського району. * Асафатова Світлана. Туристичні стежки Кам'янеччини // Край Кам'янецький. – 2006. – 21 вересня. – С. 1.

КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ ДОГОВІР 1653 (ЖВАНЕЦЬКИЙ МИР), усна угода кримського хана Іслам-Гірея III з польським королем Яном II Казимиром, укладена 5(15) грудня 1653 біля Кам'янця-Подільського. Договір передбачав припинення облоги польського табору козаками й татарами (Жванецька облога), згоду польського уряду сплачувати Криму данину (упомннки), спільні дії проти Московської держави, визнання прав і привілеїв Війська Запорізького відповідно до Зборівського договору 1649. Кам'янецький договір урятував польське військо від розгрому. Не був визнаний Богданом Хмельницьким. * Степанков В. Кам'янецький договір 1653 // Малий словник історії України. – К., 1997. – С. 181; Кам'янецький договір // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 563.

«КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ ЇЖАК», популярна рубрика в кам'янецьких газетах у 1954–1990. Вперше з'явилася 26 вересня 1954 на шпальтах «Сталінського кличу», востаннє – 26 січня 1990 у «Прапорі Жовтня». Запровадив рубрику редактор «Сталінського кличу» Іван Ксенофонтович Романюк. Рубрику створено за аналогом «Мукачівського Їжака» (у 1952–1954 Романюк працював у Мукачевому редактором газети політвідділу МТС). Серед найвідоміших авторів гострих публікацій у «Кам'янецькому Їжаку» – Борис Іванович Урода. * Будзей Олег. Хрещений батько «Кам'янецького Їжака» // Подолянин. – 2004. – 4 червня. – С. 3.

Кам'янецький каштелян. → Кам'янецький староста.

«КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ ПАРК», комунальне підприємство. Директори: Борис Іванович Шевчук, від 22 жовтня 2003 – Леонтій Семенович Гасюк (народився 13 жовтня 1961). * Центральний парк: на шляху відродження / Бесідувала Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 6 лютого. – С. 1, 2; Від рослини до домовини: Нам пишуть // Подолянин. – 2005. – 30 грудня. – С. 7; Гасюк Леонтій. Один дрова рубає, другого тріски в голову б'ють: Нам пишуть // Подолянин. – 2006. – 13 січня. – С. 4; Сокульська Ольга. Аби місто квітло // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 14 квітня. – С. 6.

Кам'янецький повіт. Ліквідовано в зв'язку із запровадженням в Україні нового адміністративно-територіального поділу (постанова ВУЦВК від 7 березня 1923).

Кам'янецький староста. Від 1463, коли Кам'янець-Подільський став королівським містом, начальниками міста стають старости, яких призначає польський король. Каменецьких старост нерідко іменували кам'янецькими каштелянами, а також у 17–18 століттях – генералами земель подільських. Їх відданню належав замок з його укріпленнями та залогою, а також і місто, але частково, оскільки міські громади Кам'янця мали своє самоуправління. Крім того, старости завідували різними податками до скарбниці із землевласників і міських громад, а також королівськими маєтками, які належали до замку та називалися староствами (→ Кам'янецьке староство). * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 86–87.

«КАМ'ЯНЕЦЬКІ ЗУСТРІЧІ», клуб. Голова Станіслава Дзюба. * Довгань Альона. Дискотека для людей похилого віку // Фортеця. – 2006. – 14 вересня. – С. 11.

«КАМ'ЯНЕЦЬКІ СКЕЛІ», змагання. 7–11 вересня 2005 проведено Кубок України «Кам'янецькі скелі – Екстрім 2005». * Зачаруйтесь спорттуризмом // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 2 вересня. – С. 11; Власюк Вероніка. Хто любить долати перешкоди: Кубок України з техніки пішохідного туризму «Кам'янецькі скелі – 2005» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 16 вересня. – С. 6; «Кам'янецькі скелі-2005»: Змагання // Подолянин. – 2005. – 23 вересня. – С. 4.

*Кам'янецькі Хутори. 1891 на міській землі розташовувався 41 хутір. За даними збірника «Населені місця Поділля» (1925) у передмісті Кам'янецькі Хутори було господарств – 47, мешканців – 323. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 94–95.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬК, офіційна радянська назва міста Кам'янець-Подільський до 9 серпня 1944, коли Указом Президії Верховної Ради СРСР місту повернули закінчення «-ий». * Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 17.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬК, село на Далекому Сході Росії (Зелений Клин), на півдні Хабаровського краю, в 73 км від Хабаровська, в районі імені Лазо (районний центр – робітниче селище Переяславка). Розташувалося на річці Хор, яка є правою притокою Уссурі. Найближчі залізничні станції – Хор і Вєріно (робітниче селище Переяславка) на Транссибірській магістралі. Заснували 1911 переселенці з Поділля Іван Дзюба, Мартин Осадчук та інші, які одностайно вирішили назвати село на честь адміністративного центру Подільської губернії. У радянський час – бригадне село Світлогорського радгоспу, який спеціалізувався на вирощуванні овочів, за 7 км від центральної садиби. Навколо села мальовнича тайга. * Леонідов П. Побратим нашого міста // Прапор Жовтня. – 1975. – 20 грудня. – С. 4; Нечитайло В. В. Кам'янець-подільські селяни-переселенці на Зеленому Клину // Кам'янеччина в контексті історії Поділля: Науковий збірник. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 1997. – С. 40; Макарова О. В. Селянське господарство подолян-переселенців удома і в місцях нового оселення (кінець XIX – початок XX ст.) // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 4. – С. 284.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКА, вулиця в Червоноармійському районі Волгограда (Росія). * Денисенко В. На честь міста над Смотричем // Прапор Жовтня. – 1989. – 7 січня. – С. 1.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКА», мінеральна вода. * Чорний В. 40 мільйонів // Прапор Жовтня. – 1979. – 3 січня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКА», підстанція. Стала до ладу наприкінці 1974. * Мельник В. Працює «Кам'янець-Подільська»: Народжено п'ятирічкою // Прапор Жовтня. – 1975. – 20 грудня. – С. 2.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКА ОБЛАСТЬ. Утворено 22 вересня 1937 з центром у місті Кам'янець-Подільський (фактично – з Вінницької області, створеної 27 лютого 1932, виділено Кам'янець-Подільську). 14 березня 1941 ЦК ВКП(б) і Рада народних комісарів СРСР постановили обласний центр Кам'янець-Подільської області перенести з Кам'янця-Подільського до Проскурова. У зв'язку з цим 31 березня 1941 виконком Кам'янець-Подільської обласної Ради депутатів трудящих і бюро обкому КП(б)У видали постанову «Про затвердження плану переїзду і розташування обласних організацій у Проскурові». 16 січня 1954, згідно з Указом Президії Верховної Ради Української РСР, Проскурів перейменовано на Хмельницький, а Кам'янець-Подільську область – на Хмельницьку. 4 лютого 1954 Президія Верховної Ради СРСР затвердила подання Президії Верховної Ради УРСР про перейменування Проскурова та Кам'янець-Подільської області. * Про перейменування міста Проскурова в місто Хмельницький, Кам'янець-Подільської області в Хмельницьку область: Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1954. – 18 січня. – С. 1; Сборник законов СССР: 1938–1967. – Т. 1. – С. 187; Матеріали X Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2000. – С. 31.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКА ФІЛІЯ ВАТ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ». Головний інженер від 1976 – Олександр Володимирович Щегельський. * Шпильова Віра. Кращий в двох номінаціях // Голос України. – 2006. – 19 липня. – С. 4; Сокальський Сергій. Головінж Щегельський // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 3; Золота ціна голубого вогника / Записала Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 8 вересня. – С. 6.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКА ФОРТЕЦЯ», невелика (на 24 сторінках) фоторозповідь про пам'ятку архітектури. Видано 1976 видавництвом «Мистецтво» (Київ). Автори тексту, поданого українською та англійською мовами, Євгенія Пламеницька та Григорій Хотюн. Наклад 30 тисяч примірників.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКЕ БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 8 ТРЕСТУ «УКРЕЛЕВАТОРМЛИНБУД» (БУ-8). Начальник (1967) Йосип Іванович Гуменюк. Відповідно до наказу Міністерства сільського будівництва УРСР від 20 березня 1967 ліквідовано з 1 квітня 1967. * Відкритий лист // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 січня. – С. 4; В зв'язку з наказом... // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 квітня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», державне підприємство (ДП). Скорочено – Кам'янець-Подільський держлісгосп; або й просто – лісгосп. Створено 1930. Лісгосп розташувався на території Кам'янець-Подільського, Дунаєвецького та Чемеровецького районів. Площа – 25,4 тисячі га. Є 5 розсадників загальною площею 72 га. Найбільші: Циківський базовий розсадник – 29 га, Миньковецький розсадник декоративних культур – 14 га. Директори: від 2000 – Анатолій Миколайович Швець (народився 28 лютого 1953). * Бабій Надія. Легені планети в надійних руках: 17 вересня – день працівників лісу // Сім днів. – 2006. – 14 вересня. – С. 9; Сокальський Сергій. Чи світлі перспективи темних лісів?: 17 вересня – День працівника лісу // Подолянин. – 2006. – 15 серпня. – С. 5.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ, місто обласного підпорядкувння, один із 20 районних центрів Хмельницької області. * Кам'янець-Подільський // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 28–31; Кам'янець-Подільський // Україна: Дитяча енциклопедія. – Харків: Фоліо, 2006. – С. 186–188.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ, село в Пермській області Росії. Розташувалося на правому березі річки Сіва – правої притоки річки Обва, яка є правою притокою Ками. Найближча залізнична станція – Верещагіно. * Мультимедийный атлас мира. – 2004.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», літературно-художній альманах. Перший і єдиний номер побачив світ 1956 (підписано до друку 30 листопада). 128 сторінок. Наклад – 1000 примірників. Відкривають альманах стаття Володимира Бєляєва «Багаті і славні традиції», короткі спогади про Кам'янець-Подільський Любомира Дмитерка, Тереня Масенка, Олекси Кундзіча, Наталі Забіли, Федора Маківчука. Вміщено вірші Наталі Кащук, Андрія Коника, Петра Фаренюка, оповідання Юхима Альперіна, Полікарпа Свідера, байки Микити Годованця та інші твори. * Літературно-художній альманах «Кам'янець-Подільський» № 1 // Прапор Жовтня. – 1956. – 22 грудня. – С. 1; Слово читача: На конференції по обговоренню альманаха «Кам'янець-Подільський» // Прапор Жовтня. – 1957. – 3 квітня. – С. 3.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», туристська схема. Видало 1984 (підписано до друку 9 лютого) Головне управління геодезії та картографії при Раді Міністрів СРСР. Наклад – 50 тисяч примірників. Художники Борис Негода та В'ячеслав Донець. Конкультант Олег Вінюков. Крім загальної схеми міста, на якій показано вулиці, головні об'єкти на них, автобусні маршрути, окремо подано схему Старої фортеці, гравюрне зображення державного історико-архітектурного заповідника.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», план міста в серії «Міста України». Двічі (підписано до друку 26 червня 2001 і 18 липня 2006) видало державне науково-виробниче підприємство (ДНВП) «Картографія». Основу видання становить план міста (масштаб 1:10000, тобто: в 1 см – 100 м). Є також карта околиць Кам'янця-Подільського (в 1см – 2 км). У першому виданні є план Національного історико-архітектурного заповідника (НІАЗ) «Кам'янець» (в 1 см – 80 м), в другому виданні – план Старого міста на основі аерозйомки, виконаної ДНВП «Укрінжгеодезія» (в 1 см – 70 м). Видання органічно доповнюють «Рядки біографії міста», «Перелік вулиць та майданів, підписаних на плані». Наклад першого видання – 3000, другого – 5000 примірників. Консультант – завідувач наукового відділу НІАЗ «Кам'янець» Ганна Ківільша.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», атлас-план (станом на 1 квітня 2000). → Атлас-план Кам'янця-Подільського.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», фотоальбом. Побачив світ 1979 (підписано до друку 27 липня) у київському видавництві «Мистецтво». Автор фото – Борис Олександрович Міндель, автор тексту – Євген Валерійович Семенюк. Наклад 40 тисяч примірників. Текст подано українською та російською мовами, є текстові вкладки англійською та польською мовами. * Терлецький А. Мовою фото // Прапор Жовтня. – 1980. – 15 березня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», путівник. Побачив світ 1965 (підписано до друку 12 вересня) у львівському видавництві «Каменяр». 60 сторінок тексту та 32 сторінки чорно-білих ілюстрацій. Наклад – 20700 примірників.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», путівник. Побачив світ 1970 (підписано до друку 23 лютого) у львівському видавництві «Каменяр». 60 сторінок тексту та 60 сторінок чорно-білих ілюстрацій. Наклад 26000 примірників.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», історико-архітектурний нарис Євгенії Пламеницької, Іона Винокура, Григорія Хотюна та Ізяслава Медведовського, виданий 1968 київським видавництвом «Будівельник» (120 сторінок). Наклад 14000 примірників.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», історико-популярний нарис Олександра Завальнюка та Олександра Комарницького, виданий 2001 в Кам'янці-Подільському ТзОВ «Абетка-НОВА» (120 сторінок). * Сторінки історії: На книжкову полицю // Подолянин. – 2001. – 21 вересня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», ілюстрований нарис Олександра Расщупкіна. У приватному видавництві «Оіюм» побачили світ два видання нарису: 2002 – 24 сторінки, 2004 – 32 сторінки. Текст подано українською та польською мовами (польський текст містить додаткові реалії, цікаві, передусім, для польських туристів). * Будзей Олег. Коротко, змістовно і барвисто: Книгозбірня // Подолянин. – 2002. – 18 жовтня. – С. 5.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», туристичний путівник. Видало 2003 львівське видавництво «Центр Європи». Автори тексту: Ольга Пламеницька, Ганна Ківільша, Галина Осетрова, Ігор Данілов, Станіслава Папевська. 2005 побачила світ польська версія путівника. * Будзей Олег. Про Кам'янець із любов'ю: Книгозбірня // Подолянин. – 2004. – 21 травня. – С. 7.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», книга Ольги Пламеницької, видана 2004 київським видавництвом «Абрис» у науково-популярній серії «Малі історичні міста України» (256 сторінок).

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», пароплав. Збудовано 1915. Загинув 27 серпня 1941 від німецької торпеди. 1943 на замовлення Радянського уряду в США збудовано океанське швидкохідне транспортне судно «Кам'янець-Подільський». * Трудящим міста від екіпажу пароплава «Кам'янець-Подільський» // Прапор Жовтня. – 1957. – 1 травня. – С. 1; Третяк Г. Щасливого плавання, «Кам'янець-Подільський»! // Прапор Жовтня. – 1970. – 25 липня. – С. 3; Попов Л. Так тримати, «Кам'янець-Подільський»! // Прапор Жовтня. – 1971. – 22 вересня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», риболовний траулер. Збудовано 1965 фірмою «Вольксверфт» у НДР. * Александров Є. «Кам'янець-Подільський» в океані // Прапор Жовтня. – 1975. – 12 липня. – С. 3.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», теплохід. Довжина – 85 м, ширина – 15 м, осадка – 2,4 м, вантажопідйомність – 1750 т, швидкість – 10 вузлів. Екіпаж – 14 чоловік. Станом на лютий 1981 провів дві навігації. * Спекторов М. Іменем міста над Смиотричем: Знайомство // Прапор Жовтня. – 1981. – 28 лютого. – С. 4; Спекторов М. На «Кам'янці-Подільському»: З останньої пошти // Прапор Жовтня. – 1981. – 21 березня. – С. 4; Спекторов М. Трудові рейси: У наших друзів з теплоходу «Кам'янець-Подільський» // Прапор Жовтня. – 1981. – 29 серпня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», документальний телефільм. Знято в червні 1983. Показано 17 грудня 1983 по першій програмі ЦТ. * Фільм про наше місто // Прапор Жовтня. – 1983. – 16 грудня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ВІСНИК», газета. Засновник – Кам'янець-Подільська міська рада. Перше число – рекламно-інформаційне – побачило світ 7 вересня 1990. Регулярний випуск газети розпочався 1 січня 1991. Виходила двічі на тиждень, від 15 жовтня 1994 – тижневик. Перший редактор (1990–1991) – Іван Васильович Покотило. Серед редакторів: Віталій Петрович Бабляк (затверджено 24 січня 1992), Олег Васильович Будзей (затверджено 24 січня 1995). Виконували обов'язки редактора; 1993–1994 – Віталій Петрович Мацько, 1994 – Володимир Нитка. 1998 введено посаду головного редактора. Від 1998 головний редактор – Петро Степанович Поліщук. * Будзей О. На дев'ятій сесії міської Ради // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 29 січня. – С. 1; Привітаємо колегу // Край Кам'янецький. – 1992. – 30 січня. – С. 1; Четверта сесія попрацювала до п'ятої і вирішила «Ранок за вечір мудріший» // Подолянин. – 1995. – 26 січня. – С. 1; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 167–168.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ІСТОРИКО-АРХІТЕКТУРНИЙ ЗАПОВІДНИК», путівник, виданий 1981 львівським видавництвом «Каменяр». Автори – Іон Винокур і Григорій Хотюн.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПЕДАГОГІЧНИЙ ІНСТИТУТ (К-ПДПІ). 28 червня 1997 на базі К-ПДПІ створено Кам'янець-Подільський державний педагогічний університет (від 17 березня 2003 – Кам'янець-Подільський дкржавний університет).

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПЕДАГОГІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ (К-ПДПУ). Створено 28 червня 1997 на базі Кам'янець-Подільського державного педагогічного інституту. 17 березня 2003 реорганізовано в Кам'янець-Подільський державний університет.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ УКРАЇНСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ (К-ПДУУ). 17 серпня 1918 гетьман Павло Скоропадський затвердив закон про заснування К-ПДУУ. Урочисто відкрито 22 жовтня 1918. * Завальнюк О. М., Копилов А. О. Кам'янець-Подільський державний український університет (1918–1921 рр.) // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 7–40; Вільний університет // Мизак Нестор, Горбатюк Василь. За тебе, свята Україно. – Книга п'ята. – Чернівці – Київ – Торонто, 2006. – С. 14–17.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ УНІВЕРСИТЕТ (К-ПДУ). Створено 17 березня 2003 на базі Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету (К-ПДПУ). В складі університету: інститут соціальної реабілітації та розвитку дитини; факультети – української філології та журналістики; іноземної філології; історичний; фізико-математичний, педагогічний, природничо-економічний, фізичної культури. Крім того, є факультети довузівської підготовки; післядипломної освіти, а в місті Шепетівка є навчально-консультаційний центр. * Олександр Завальнюк: «Університет впевнено дивиться в завтрашній день» / Бесідував Анатолій Гаврищук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 2.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ УНІВЕРСИТЕТ», історичний нарис ректора Олександра Завальнюка та його помічника Олександра Комарніцького. Побачило світ 4 видання. Постійно зростає кількість сторінок: 2003 – 108; 2004 – 120; 2005 – 172; 2006 – 196. Постійно розширюється і список публікацій про університет у додатку до видання: 2003 – 343; 2004 – 596; 2005 – 842; 2006 – 941. * Гаврищук Анатолій. Нарис про університет: Книгозбірня // Подолянин. – 2004. – 4 червня. – С. 7; Гаврищук Анатолій. Третє, доопрацьоване: Новини К-ПДУ // Подолянин. – 2005. – 8 липня. – С. 2; Гаврищук Анатолій. Історичний нарис про університет // Студентський меридіан. – 2006. – 13 червня. – С. 1.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ УНІВЕРСИТЕТ В ОСОБАХ», багатотомне видання. Побачили світ томи перший (презентовано 27 червня 2003, містить 104 біографічні нариси) і другий (презентовано 18 листопада 2005, містить 108 біографічних нарисів). * Будзей Олег. Імена, імена...: Презентації // Подолянин. – 2003. – 4 липня. – С. 3; Будзей Олег. 104 + 108 + ...: Презентації // Подолянин. – 2005. – 25 листопада. – С. 7.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖЛІСГОСП. → «Кам'янець-Подільське лісове господарство».

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ – ЛАРГА, залізнична колія. Довжина 40 км. Вперше введено в дію 1914. Зазнавала руйнувань під час Першої та Другої світових воєн. Наново збудовано у 1960–1963. Збудовано залізничні станції Мукша, Ленківці, Кельменці, залізничний міст через Дністер завдовжки 300 м. * Барбарук Станіслав, Шевченко Юрій. До Ларги потягом? Немає проблем: Залізниця // Подолянин. – 2001. – 16 лютого. – С. 4.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ЛІСГОСПЗАГ. Охоплює майже весь Кам'янець-Подільський район, Дкнаєвецький і частину Чемеровецького району. Загальна площа держлісфонду – майже 23500 га. Входять, зокрема, Дунаєвецьке, Кадиєвецьке, Маківське, Пановецьке, Подільське лісництва. → «Кам'янець-Подільське лісове господарство». * Максименко М. Наше багатство // Прапор Жовтня. – 1983. – 17 вересня. – С. 3.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ПЕРЕСУВНИЙ РОСІЙСЬКИЙ ДРАМАТИЧНИЙ ТЕАТР. Перший сезон розпочав 23 січня 1954. * Лядський М. До відкриття нового театру // Прапор Жовтня. – 1954. – 1 січня. – С. 4; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1954. – 21 січня. – С. 4; Альперін Ю. «Хто сміється останнім»: Відкриття російського драматичного театру // Прапор Жовтня. – 1954. – 28 січня. – С. 3.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ПОВІТОВИЙ КОМІТЕТ КП(б)У (ПОВІТПАРТКОМ). У листопаді 1920 ЦК КП(б)У направив у Кам'янець-Подільський секретарем повітпарткому Володимира Яковича Сазанського (народився 12 липня 1899). Пропрацював на посаді 10 місяців, був направлений на навчання в Комуністичний університет імені Свердлова в Москві. Помер на 24-му році життя. З травня 1921 до травня 1922 секретарем повіткому КП(б)У в Кам'янці-Подільському працював Іван Юліанович Кулик. * Комарницький М. Витязь революції: До 50-річчя Радянської влади на Україні // Прапор Жовтня. – 1967. – 12 грудня. – С. 2.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ПОВІТОВИЙ КОМІТЕТ КОМСОМОЛУ (КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ПОВІТКОМ ЛКСМУ). У лютому 1921 партія направила Олександру Ращенко в Кам'янець-Подільський для організації в повіті комсомольських осередків. Олександра Федорівна була секретарем повітового комітету комсомолу. До складу повіткому комсомолу входили Давид Котенко, Йосип Купранець, Петро Крижанівський, Павло Клігер. У січні 1922 Ращенко направили в Жмеринку секретарем комітету комсомолу. * Пам'яті О. Ф. Ращенко // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 лютого. – С. 4.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ РАЙОН. Один із 20 районів Хмельницької області – найпівденніший і найбільший. Утворено 7 березня 1923 як Довжоцький район із центром у селі Довжок. 4 грудня 1928 Довжоцький район поглинув Жванецький і частину Маківського району і став Кам'янець-Подільським районом з центром у місті Кам'янець-Подільський. 31 липня 1934 Кам'янець-Подільський район «поживився» частиною Староушицького району. 25 грудня 1934 ліквідовано Кам'янець-Подільський район: його територію підпорядковано Кам'янець-Подільській міській раді. 28 червня 1939 відновлено Довжоцький район з центром у селі Довжок. 10 липня 1944 Довжоцький район став Кам'янець-Подільським з центром у місті Кам'янець-Подільський. 23 вересня 1959 ліквідовано Орининський і Староушицький райони, по частині кожного з них включено до Кам'янець-Подільського району. 30 грудня 1962 укрупнено Кам'янець-Подільський район. 4 січня 1965 остаточно сформовано Кам'янець-Подільський район. 23 грудня 1994 відбулися останні зміни в складі району: відновлено Абрикосівську та Зіньковецьку сільські ради. У районі 120 сіл і селище міського типу Стара Ушиця, 42 сільські ради та Староушицька селищна рада. Площа – 1,6 тисяч км². Центр – місто Кам'янець-Подільський, яке до складу району не входить. * Денисик Г. І., Панасенко Б. Д. Кам'янець-Подільський район // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 95–96; Будзей Олег. Районові – 80: тенденції, втрати і віра: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 7 березня. – С. 4.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ РАЙОН (1923–1998 РР.)» – інформаційний довідник, виданий 1998 з нагоди відзначення 75-річчя Кам'янець-Подільського району. Автори довідника: завідувач архівного відділу Кам'янець-Подільської райдержадміністрації Наталія Томчишина та працівник кооперативу «Оптимум» Сергій Коваленко.

КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ТЕРИТОРІАЛЬНИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНОГО ОБСЛУГОВУВАННЯ ПЕНСІОНЕРІВ І ОДИНОКИХ НЕПРАЦЕЗДАТНИХ ГРОМАДЯН. Створено ухвалою міськвиконкому 28 листопада 1996. Під Центр виділено приміщення колишнього дитсадка на вулиці Пушкінській. * Баньковський В., Кирилюк І. Порожній котел, шапка по кругу і спекуляції навколо // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 6 вересня. – С. 3.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ – УРАЛ», автомотопробіг. Проведено 2–24 серпня 1988. Присвячено 70-річчю ВЛКСМ і 45-річчю визволення Кам'янця-Подільського від фашистських загарбників. * Поліщук П. Автомотопробіг завершено // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 1.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКІ МОСТИ», збірка заміток, спогадів, фотографій, віршів, пісень та інших матеріалів, присвячених мостам – Замковому, Старому, Новопланівському, «Стрімка лань», а також шляхопроводу в мікрорайоні Першотравневий на перегоні Гуменці – Кам'янець-Подільський і залізничному мосту через Дністер на лінії Кам'янець-Подільський – Ларга. Упорядник збірки – Петро Костянтинович Краснолуцький (1928–2006). Презентація відбулася 18 травня 2006 під час урочистого відкриття руху через Новопланівський міст після його капітального ремонту.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКПРОМБУД», трест. Спочатку – Кам'янець-Подільський будівельно-монтажний трест. Створено 1966 з ініціативи першого секретаря Кам'янець-Подільського міськкому КПУ Олександра Миколайовича Лісового. Ліквідовано з 1 липня 1987. До складу тресту входили (за даними на 1 січня 1981): БМУ «Промбуд-1» (начальник Володимир Іванович Буратинський), БМУ «Промбуд-2» (начальник Микола Миколайович Розбам), БМУ «Промжитлобуд» (начальник Іван Іванович Цісар), інші організації. Керівники тресту: перший – Михайло Миколайович Сущевич (далі головний інженер тресту), 1967–1974 – Володимир Семенович Браташ, 1974–1978 – Володимир Петрович Каморник, 1978–1987 – Геннадій Васильович Іваненко. Заступником керівника тресту працював Валентин Володимирович Лук'янов (1947–1995) – відомий шаховий композитор, майстер спорту СРСР з шахової композиції. 30 травня 1972 побачило світ перше число багатотиражної газети тресту «Будівничий». 1973 в конкурсі на кращий житловий і громадський комплекс трест за будівництво адміністративного комплексу в Кам'янці-Подільському здобув диплом першого ступеня. * Крок рівняти на передовиків: Із зборів міського партійно-господарського активу // Прапор Жовтня. – 1967. – 11 серпня. – С. 2; Сущевич М. Місту рости, молодіти // Прапор Жовтня. – 1967. – 12 серпня. – С. 3; Будівництву – темпи: [Передова] // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 січня. – С. 1; Медведовський І. Молодіє наше місто // Прапор Жовтня. – 1973. – 11 серпня. – С. 3; Трест «Кам'янець-Подільськпромбуд»: десять років творення // Прапор Жовтня. – 1977. – 14 січня. – С. 2; Гаврилюк М. Штучні гальма новосіль: На контролі «Прапора Жовтня» – будівництво житла // Прапор Жовтня. – 1989. – 15 лютого. – С. 3; Олександр Лісовий. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 10; Будзей Олег. Трест, який збудував усе: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 18 серпня. – С. 5.

«КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКРЕСТАВРАЦІЯ», акціонерне товариство закритого типу. Керівник Раїса Олександрівна Розум'як. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

КАМ'ЯНКА, село. Центр Кам'янської сільської ради (без підпорядкованих сіл), приміське село Кам'янця-Подільського (його східний сусід). Раніше Мукша-Боришковецька. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Лежить на річці Мукша. Церква святої Богородиці. За даними збірника «Населені місця Поділля» (1925) у передмісті Мукша-Боришковецька було господарств – 30, мешканців – 822, а також були школа, сільський будинок. За даними на 1998: дворів – 641; мешканців – 2007. * Козак Л. Адреса героя відома // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 січня. – С. 3; Гарнага І. Кам'янка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 10 червня. – С. 4; Дзвони нашої духовності: Віра // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 квітня. – С. 1, 2.

КАМ'ЯНСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Утворено 17 грудня 1993 ухвалою сесії Хмельницької обласної ради. Вибори депутатів новоствореної ради відбулися 23 січня 1994. Розпочала роботу 17 лютого 1994. До складу ради входить єдине село Кам'янка, яке і є центром сільської ради. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 2092 (чоловіків – 977, жінок – 1115). Голова Юрій Володимирович Волощук. * Щоб дати Кам'янці Раду, район звернувся в облраду // Подолянин. – 1993. – 2 жовтня. – С. 1; Матиме Кам'янка сільраду // Подолянин. – 1993. – 25 грудня. – С. 1; Спільно з громадою: Кам'янській сільській раді – 10 років // Край Кам'янецький. – 2004. – 20 лютого. – С. 1; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

КАМ'ЯНЧАНИНА ІСАЙЇ, вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). → Ісайї Кам'янчанина, вулиця.

«КАМ'ЯНЧАНКА», народний ансамбль танцю. * Власова В. Портрет без рамок // Прапор Жовтня. – 1981. – 31 грудня. – С. 4.

КАНДИДАТСЬКА ДИСЕРТАЦІЯ. 1972 Міністерство вищої та середньої спеціальної освіти СРСР надало Кам'янець-Подільському сільськогосподарському інституту право приймати захист кандидатських дисертацій. У лютому 1973 відбувся перший захист: дисертацію на здобуття вченого ступеня кандидата сільськогосподарських наук захищав Євген Максимович Галатович – науковий працівник науково-дослідного інституту землеробства та тваринництва західних областей УРСР. * Павленко Н. Перший захист // Прапор Жовтня. – 1973. – 20 лютого. – С. 2.

«КАПІТАН КАМІНСЬКИЙ», теплохід. # Денис Францович Камінський – капітан далекого плавання, уродженець Кам'янця-Подільського. * Шабалін В. Теплохід «Капітан Камінський»: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1981. – 24 жовтня. – С. 4.

КАПЛИЦЯ, в християн невеличка споруда без вівтаря для відправ і молитов. 10 листопада 2006 на П'ятницькій вулиці освячено каплицю Параскеви-П'ятниці.

*Карахана вулиця. Була на Руських фільварках наприкінці 1920-х – на початку 1930-х. Утворилася внаслідок тимчасового об'єднання вулиць Нагірної та Івана Франка. # Карахан (насправді – Караханян) Лев Михайлович (20 січня (1 лютого) 1889 – 20 вересня 1937) – радянський державний діяч, дипломат. Народився в Тбілісі в сім'ї адвоката. 1904 став членом РСДРП. 1910–1915 навчався на юридичному факультеті Петербурзького (Петроградського) університету. 1915 заарештовано. На засланні в Томську екстерном склав іспити за курс Томського університету. Від 1913 був (як і Троцький, Володарський, Урицький, Луначарський, Мануїльський) «міжрайонцем» (членом Міжрайонної організації об'єднаних соціал-демократів, створеної в листопаді 1913 в Петербурзі), влітку 1917 на VI з'їзді РСДРП(б) разом з іншими міжрайонцями влився в більшовицькі лави. Учасник Жовтневої революції (секретар Петроградської ради робітничих і солдатських депутатів, член Петроградського військово-революційного комітету). Секретар радянської делегації на переговорах про укладення Брестського миру (листопад 1917 – початок 1918). Один із заступників (1918–1920, 1927–1934) наркомів закордонних справ Георгія Чичеріна (до 1930) і Максима Литвинова (від 1930). Повноважний представник у Польщі (1921), Китаї (вересень 1923 – серпень 1926), Туреччині (від 1934 до 3 травня 1937). Член ЦВК СРСР. Необґрунтовано репресовано. Розстріляно як «німецького шпигуна». Посмертно реабілітовано. * Карахан Лев Михайлович // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 2. – К., 1967. – С. 48; Большая Советская Энциклопедия. – 3-е издание; Большой энциклопедический словарь. – Т. 1. – М., 1991. – С. 545.

*Карвасари, містечко. Нині окраїнна вулиця Кам'янця-Подільського. * Карвасари: Штрихи до історії містечок і сіл // Час: Інформаційний бюлетень. – 2006. – № 1(1). – С. 7.

*КАРВАСАРИ – вулиця. Виборча дільниця № 39. Вулиця тягнеться вздовж правого берега річки Смотрич на південь від Замкового мосту. З Руськими фільварками з'єднується підвісною кладкою через Смотрич. З Підзамча на Карвасари веде вулиця Об'їзна. Раніше село (було навіть і містечком), увійшло в смугу Кам'янця-Подільського 4 березня 1926. Біля місця впадіння річечки Дібрухи в Смотрич стоїть дерев'яна Хрестовоздвиженська церква (збудовано 1799–1801 на місці давньої, освячено 1801). # Назва походить від «караван-сарай» – постоялий двір зі складом для товарів, який служив пристановищем для приїжджих купців і мандрівників. Народну етимологію походження назви Карвасари (мовляв, тут жила відома на все місто курва Сара) виклав В'ячеслав Полятинчук у гумористичній збірці «Нема диму без вогню» (1995). * Карвасары // Подолянин. – 1993. – 5 травня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва: 7. Карвасари // Прапор Жовтня. – 1972. – 6 травня. – С. 4; Ряба Ю. Карвасари: минуле і майбутнє: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1981. – 24 жовтня. – С. 4; Карвасари: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 квітня; Будзей О. Карвасари: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 14 червня. – С. 5 Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 195–198.

*КАРВАСАРСЬКИЙ МІСТ. Карвасари. Дає можливість після спуску сходами із Замкового мосту перебратися через Смотрич на Руські фільварки. Став до ладу 3 червня 2004. Довжина – 78 м, висота – 5 м. * Міст народився!: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 4 червня. – С. 5; Шуханова Т. Не на рік...: Добра новина // Подолянин. – 2004. – 11 червня. – С. 3.

КАР'ЄРОУПРАВЛІННЯ БУДІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ. Організовано в березні 1946 для забезпечення Кам'янець-Подільської області природними будівельними матеріалами. Наприкінці березня 1946 на єдиному тоді Цибулівському кар'єрі добуто перші 192 кубометри каменю, працювало 8 каменоломів. Подальші плани (у вересні 1946): ввести в дію кар'єри з добування черепашнику у селі Гуменці, піску – у селі Кадиївці, гіпсу – у селі Завалля. Директор Швайгер. 1962–1971 – директор кар'єроуправління Володимир Опанасович Теслюк (1930 – 6 травня 1971). * Швайгер І., Борковський М. Більше будівельних матеріалів // Прапор Жовтня. – 1946. – 15 вересня. – С. 2; Директорові кар'єроуправління будівельних матерівлів... // Прапор Жовтня. – 1947. – 30 жовтня. – С. 1; В. О. Теслюк: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1971. – 7 травня. – С. 4.

КАРЛОВИЦЬКИЙ КОНГРЕС 1698–1699, міжнародний конгрес, який відкрився в жовтні 1698 у Карловицях (Словенія). Скликано для укладення мирного договору між державами «Священної ліги» (Австрія, Венеція, Московія, Польща) та Османською імперією. Конгресу передувала низка тяжких воєнних поразок Османської імперії. У січні 1699 було підписано окремі мирні договори: зокрема, 16 січня – між Польщею та Османською імперією. Так, турки до травня 1699 зобов'язані були повернути полякам Поділля з Кам'янцем-Подільським. Проте турки покинули Кам'янець-Подільський тільки 12(22) вересня 1699. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 50–51; Карловицький конгрес 1698–99 // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 287–288.

*Кармалюка вулиця. Старе місто. Радянська назва давньої та нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Онуфріївської. # Кармалюк (Кармелюк) Устим Якимович (1787 – 1835) – український народний герой. Керівник боротьби подільських селян проти кріпацтва. Тричі відбував ув'язнення у Папській вежі Старої фортеці. * Сис Т. Народний герой Устим Кармалюк: До 170-річчя з дня народження // Прапор Жовтня. – 1957. – 27 лютого. – С. 4; Козлова Н. Нескорені // Прапор Жовтня. – 1967. – 29 липня. – С. 4; Тищенко В., Григоренко О. Легендарний герой: До 200-річчя з дня народження Устима Кармалюка // Прапор Жовтня. – 1987. – 10 березня. – С. 3.

Кармалюкова башта. Стара фортеця. Народна назва Папської башти. 1976 у башті встановлено скульптуру Кармалюка. Оскільки через постійний перепад температур гіпс зіпсувався, то 1992 на музейній раді ухвалили скульптуру забрати, а в башті встановити нову експозицію. * Забашта Л. Кармалюкова башта: [Вірш] // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 червня. – С. 4; Вірич Ганна [Шпильова Віра]. Кармалюк: [Вірш] // Прапор Жовтня. – 1982. – 24 липня. – С. 4; Де подівся Кармалюк? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 28 листопада. – С. 2.

КАРМАЛЮКОВА ГОРА, урочище. * Шкурко С. Гора Кармалюка: Наш край // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 липня. – С. 4; Шевченко Ю. Зберегти пам'ятку // Прапор Жовтня. – 1974. – 7 червня. – С. 4; Тут боровся Кармалюк... // Радзієвський В. О., Бурма В. О. Медобори: Путівник. – 2-е видання. – Львів, 1975. – С. 73–74; «Кармалюкова гора» // Ковальчук С. І., Задорожний М. А. Пам'ятки природи Хмельниччини. – Львів, 1985. – С. 9–11; Свинко Й. М., Олещенко В. І. Кармалюкова гора // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 109.

«КАРМАЛЮКОВА ГОРА», заказник. Створено постановою Ради Міністрів Української РСР від 28 жовтня 1974. У постанові дано коротку характеристику заказника: «Товтровий кряж, на якому зростає грабово-дубовий ліс із домішкою дуба скельного. Гора Кармалюка зв'язана з численними легендами. На горі є скіфське городище». Розкинувся поблизу села Привороття Друге. Загальна площа 765 га (у постанові – 642 га). * Постанова Ради Міністрів Української РСР № 500 від 28 жовтня 1974 року «Про створення державних заказників в Українській РСР»; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 24.

КАРМЕЛІТАНКА, річка. Ліва притока Жванчика. → Вільшанка. * Гарнага І. Ольховець: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 липня. – С. 4; Кармелітанка // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 241.

КАРМЕЛІТИ, члени католицького чернечого чину, заснованого в другій половині 12 століття в Палестині. Першу чернечу громаду близько 1156 заснував хрестоносець Бертольд на горі Кармель (звідси і назва чину). У другій половині 16 століття кармеліти поділилися на кармелітів узутих і кармелітів босих (Орден Босих Братів Пречистої Діви Марії з гори Кармель). Перші ченці-кармеліти Макарій і Вацлав прибули до Кам'янця 1623. Спочатку монастир босих кармелітів займав скельну терасу над Вірменським бастіоном (→ Кармелітський кляштор на скельці). Але турецька навала 1672 перетворила цей кляштор на руїни. Після повернення 1699 міста полякам подільський підкоморій Мартин Богуш віддав босим кармелітам свій двір і одну з двох кам'яниць на Татарській вулиці. * Кармеліти // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 288; Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 169–170.

Кармеліти, село. → Вільховець.

*Кармелітська вулиця. Старе місто. Назва давньої і сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Татарської у 18 столітті. # Назву вулиці дав костел кармелітів, збудований 1717 і перебудований 1878 під православний Казанський собор (розібрано в 1930-х). # Шкурко. – С. 88.

Кармелітський кляштор на скельці. На скельній терасі над Вірменським бастіоном у 17 столітті стояв кляштор босих кармелітів (або монастир на скельці). Його започаткувала Кристина Цеклінська з Білобожниці, вдова кам'янецького й летичівського судді Мартина Цеклінського. 1623 кам'янецький біскуп Адам Новодворський дозволив їй заснувати кляштор. Того ж року на запрошення фундаторки до Кам'янця прибули зі Львова перші ченці-кармеліти – Макарій і Вацлав. Відомі імена й інших кармелітських ченців, що були в Кам'янці до турецької навали 1672: Валер'ян, Хіларій, Андрій, Фульгентій, Колумбан, Клеменс, Якуб і Даміан. На початку 1624 фундаторка записала 4900 злотих на будівництво мурованого костелу й кляштору. Того ж року вона подарувала кармелітам власну двоповерхову кам'яницю. Неподалік від неї пані Цеклінська купила в Самуїла Лашча ще два будинки для потреб кармелітів. А також передала їм ділянку на Карвасарах. Через кілька років щедра фундаторка жертвує на кляштор ще 4000 злотих. 1624 кармелітам віддала свій двір у Кам'янці ще одна добродійка кляштору – Софія, вдова Ієроніма Ходкевича. І надалі пожертви кармелітам були такими ж щедрими. Кляштор підтримали кам'янецькі старости Миколай Потоцький (старостував у 1631–1651) і його син Петро Потоцький (1652–1658), польські королі Владислав IV Ваза (перебував на троні в 1632–1648), Ян ІІ Казимир (1648–1668), Міхал Вишневецький (1669–1673), а також знатні поляки, як, наприклад, Теофіла Собеська – мати короля Польщі (з 1674) Яна ІІІ Собеського. Загальна сума пожертв перевищила 30 тисяч злотих. Хоч сили ченців були скромні, зате пожертви – солідні. Тож менше ніж за 20 років кляштор було збудовано – 1653 його затвердив польський сейм. Зображення кляштору збереглося тільки на мідьориті Кипріяна Томашевича 1673–1679. Садибу оточувала мурована огорожа з бійницями на півдні. А сам кляштор складався з великої вежі-кам'яниці, костелу, чотирьох флігелів, прибудованих упритул до огорожі, двох будинків, до одного з яких примикала вежа з наметовим дахом. Проіснував кляштор недовго. Під час турецького панування в місті (1672–1699) костел перетворили на мечеть султанського проповідника Вані Мехмеда Ефенді, мури частково пристосували під бастіон, а каміння з інших будівель використали для зміцнення Замкового мосту. Коли кармеліти повернулися до міста, то побачили тільки залишки будівель свого кляштору, на місці яких була батарея для захисту міста. Оскільки ця батарея була потрібна полякам, то кармелітам для облаштування кляштору надали інше місце: подільський підкоморій Мартин Богуш віддав їм свій двір і одну з двох кам'яниць на Татарській вулиці.

КАРТИННА ГАЛЕРЕЯ, художній відділ історичного музею-заповідника. Старе місто. П'ятницька, 11. Відкрито 23 лютого 1982. Тут відбувалися виставки народного художника України Андрія Чебикіна (1994), графічних робіт Георгія та Сергія Якутовичів (відкрито 10 вересня 2004), живопису Анатолія Калитка (відкрито 23 серпня 2006). * Покотило М. Перша на Хмельниччині: Репортаж з урочистого відкриття картинної галереї // Прапор Жовтня. – 1982. – 27 лютого. – С. 4; Низова Л. Ювілей картинної галереї // Прапор Жовтня. – 1987. – 25 лютого. – С. 4; Троїцька Л. Його графіка – це гімн космічній єдності чоловіка і жінки // Подолянин. – 1994. – 5 травня. – С. 4; Будзей О. Для роздумів і спілкування з високим: Ювілеї // Подолянин. – 2002. – 22 лютого. – С. 4; Нова виставка для любителів живопису // Фортеця. – 2006. – 24 серпня. – С. 9; Будзей Олег. Орининець у краю гуцулів: Виставки // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 3; Каневський І. Золоте мереживо Карпат: Виставки, презентації // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 1.

КАРТИННА ГАЛЕРЕЯ АГРОФІРМИ «АВІС». Старе місто. Відкрито 23 грудня 1995. * Матусяк Т. А ось і перша в Кам'янці приватна галерея // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 30 грудня. – С. 2.

КАРТОННО-ПАЛІТУРНА МАЙСТЕРНЯ. Працювала в Старому місті (Кірова, 2). Майстерню відкрила фірма побутових послуг «Кам'янчанка». * До відома населення! // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 січня. – С. 4.

«КАРФАГЕН», кафе-бар на Пушкінській, 44. Відкрито 23 липня 2004. 12 серпня 2006 тут відзначено 40-річчя з часу створення тресту «Кам'янець-Подільськпромбуд». * Шуханова Тетяна. Хоч не Фінікія: Презентації // Подолянин. – 2004. – 30 липня. – С. 4; Будзей Олег. Трест, який збудував усе // Подолянин. – 2006. – 18 серпня. – С. 5.

КАСЕТОНИ, інформаційні аншлаги. 28 квітня 2004 в Старому місті на майдані Польський ринок встановлено 4 касетони, які інформують про НПП «Подільські Товтри», НІАЗ «Кам'янець», об'єкти історичного музею-заповідника. * Касетони чекають весни: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 13 лютого. – С. 1.

Катерини костел. Старе місто. * Осетрова Г. Свідок свого часу: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 жовтня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 174.

Катерини (святої великомучениці Катерини) жіноче братство. Діяло при Воскресенській церкві на Руських фільварках. Статут братства 1752 затвердив єпископ Леон Шептицький. Братство мало ікону святої Катерини, яка розміщувалася в церкві з лівого боку в окремому божнику. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 97.

*Катерининський бульвар. Старе місто. Назва Старого бульвару згідно з Височайшим повелінням від 30 травня (11 червня) 1898.

КАТОК. На початку 20 століття влаштовувався на Старому бульварі. Місто навіть щороку планувало прибуток від експлуатації катка (1906 – 250 рублів, 1910 – 100 рублів). * Смета доходов и расходов г. Каменец-Подольска на 1906 год // Подольские губернские ведомости. – 1906. – 11 февраля (№ 12). – С. 3–4; То же // Подольские губернские ведомости. – 1910. – № 53. – С. 3–4.

КАТОЛИЦИЗМ. * Новіцька Олена. Шляхом до Бога // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 29 червня. – С. 7.

КАТОЛИЦЬКОГО ЄПИСКОПА, палац. Старе місто. Сучасна адреса – Францисканська, 2. Розташувався навпроти головного фасаду Кафедрального костелу. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 166–168.

КАФЕДРАЛЬНИЙ КОСТЕЛ СВЯТИХ ПЕТРА Й ПАВЛА. Старе місто. Сучасна адреса – Татарська, 20. Часто називають малим Вавелем Поділля. * Шкурко С. Кафедральний костьол: Скарби народні // Прапор Жовтня. – 1971. – 7 липня. – С. 4; Новікова Г., Расщупкін О. Друга молодість Петропавлівського костьолу: Старе місто: проблеми, вирішення // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3; Музей чи костьол?: Чутки і дійсність // Прапор Жовтня. – 1989. – 27 травня. – С. 1; Музей, а не костьол // Прапор Жовтня. – 1989. – 7 червня. – С. 1; Музей чи костьол?: Лист групи віруючих до редакції // Прапор Жовтня. – 1989. – 14 червня. – С. 3; Народні скарби – народові: Відкритий лист працівників історичного музею-заповідника до громадськості міста та району // Прапор Жовтня. – 1989. – 24 червня. – С. 2; Музей чи костьол?: Думка читача // Прапор Жовтня. – 1989. – 28 червня. – С. 3; Сташкевич П. Вони зможуть...; Хотюн Г., Сис Т. Я – за музей // Прапор Жовтня. – 1989. – 5 липня. – С. 4; Дегтяр К. та ін. Збережімо центр культури; Меламед О. Потрібний компроміс; Євтушенко В. та ін. Для нас і нащадків // Прапор Жовтня. – 1989. – 11 липня. – С. 3.

*Кафедральний майдан. Старе місто. Майдан утворюють 6 пам'яток містобудування та архітектури, віднесених сьогодні до Татарської вулиці (кафедральний костел Петра та Павла, його дзвіниця, турецький мінарет, тріумфальна арка), Францисканської вулиці (будинок біскупа), майдану Польський ринок (колишня католицька семінарія, а нині – міська друкарня). * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 28–29, 32, 34–35, 38–43, 46.

КАШТАНІВКА, село. Входить до Грушківської сільської ради (є західним сусідом села Грушка). Раніше Козодавинці. Перейменовано 15 серпня 1966 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Розташоване на схилах двох горбів, між якими тече невеличка річка, що впадає в Рудку. Село засновано в першій половині 17 століття. Належало до королівських маєтностей. 1795 село подаровано генерал-майору Шереметьєву. В минулому Козодавинці славилися на все Поділля умінням виготовляти тканини та вироби з них з оригінальними вишивками. 1742 в центрі села споруджено трибанну дерев'яну церкву в ім'я Архангела Михаїла. У другій половині 18 століття поміщик переніс церкву за село. 1828 церкву перебудовано на однобанну. 1861 відкрито школу грамоти, 1889 її перетворено на церковнопарафіяльну. За даними на 1998: дворів – 160, мешканців – 306. # Як зазначає Іван Гарнага, стару назву селу дано за прізвиськом одного з перших поселенців, а нове найменування пов'язане з насадженням у селі каштанів. * Гарнага І. Каштанівка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 липня. – С. 4; Козодавинцы // Подолянин. – 1994. – 8 вересня. – С. 4.

КАШТЕЛЯН, за середньовіччя в низці країн Західної Європи (зокрема, в Польщі) – службова особа, яку призначав король або князь для управління цитаделлю в місті, а пізніше – наглядач замку, громадського будинку. Саме тому кам'янецьких старост іменували ще кам'янецькими каштелянами. * Від латинського castellanus – той, що живе у фортеці. У середньовічній Франції каштелянами називали сеньйорів, власників замку. * Словник іншомовних слів. – 2-е видання. – К., 1985. – С. 400.

КВАКША ЗВИЧАЙНА (Hyla arborea), вид безхвостих земноводних. Рідкісний вид фауни Кам'янця-Подільського. Виявлено в Смотрицькому каньйоні. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158–159.

КВАРТАЛ, частина міста, обмежена кількома вулицями, що перехрещуються. 24 серпня 1986 у Кам'янці-Подільському вперше відбулося свято кварталу – п'яти будинків із чотирьох вулиць – Червоноармійська, Тімірязєва, Ленінградська (нині Лесі Українки), Московська (нині Огієнка), в яких тоді проживало 1265 чоловік. * Перше свято кварталу // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 17.

«Квіти», крамниця. Новий план. Продано з аукціону 28 серпня 1993. * Срчевцов П. Будова з бородою // Прапор Жовтня. – 1969. – 23 серпня. – С. 3; Відбувся аукціон // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 1 вересня. – С. 1.

КВІТКА НА КАМЕНІ, образна назва Кам'янця-Подільського. Поширений перифраз імені міста. * Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 1.

«КВІТКА НА КАМЕНІ», народний хор ветеранів Великої Вітчизняної війни та праці. Створено в грудні 1984. Народним став 1990. Перший керівник – Олег Вікторович Кострикін. Назву хору дала пісня «Квітка на камені», написана до 45-річчя Перемоги Олегом Кострикіним і його сестрою Людмилою Борисівною Пілатович. * Подобна Т. ...І вічна молодість: Штрихи до портрета міського хору ветеранів війни і праці // Прапор Жовтня. – 1989. – 4 листопада. – С. 1; «Квітка на камені»: повінь творчих сил: Духовність // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 23 лютого. – С. 2; 100 років Будинку культури. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 9; Блінда Жанна. Хору ветеранів – 20!: Ювілей // Подолянин. – 2005. – 22 квітня. – С. 7; Кисельова Людмила. Запрошує «Квітка на камені» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 26 травня. – С. 8.

«КВІТКА УКРАЇНИ», акціонерне товариство – інвестиційна компанія. Президент інвестиційної компанії Ігор Земськов. Виконавчий директор Віктор Дибаш. Мала рекламно-інформаційний відділ. 28 грудня 1993 здійснено пробну випічку хліба в міні-пекарні АТ. * Їм сниться крісло мера // Подолянин. – 1993. – 14 серпня. – С. 1; Любительський вісник посоліднішав // Подолянин. – 1993. – 10 листопада. – С. 4; «Квітка» ще не цвіте, а хліб уже є: Млин новин // Подолянин. – 1993. – 29 грудня. – С. 1.

КЕМЗ. → Електромеханічний завод (Кам'янець-Подільський електромеханічний завод, скорочено – КЕМЗ).

Кептинці, село. Нині (від 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому), як і Цівківці, в складі села Голосків. Розташовувалося на річці Смотрич вище від Голоскова. Входило до Кам'янецького староства. 1897 відкрито школу грамоти. У селі, за даними на 1 січня 1924, було 154 господарства, 830 мешканців. У селі народився актор В'ячеслав Антонович Хім'як (19 серпня 1949). * Населені місця Поділля. – Вінниця, 1925. – С. 136–137; Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Люстрація Кам'янецького староства 1566 р. // Наукові праці історичного факультету. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 193–194; Щур Олександр. Голосків. – Кам'янець-Подільський – Київ, 1999. – С. 45.

КЕРІВНИК СПРАВ У МІСЬКВИКОНКОМІ. До 1990 – секретар міськвиконкому. Для Кам'янець-Подільського міськвиконкому: 1990–1994 – Людмила Олександрівна Орусь (народилася 17 липня 1940); 1994–1995 – Олександр Петрович Доложевський (народився 25 липня 1955); 1995–1996 – Валентина Вікторівна Стельмах (народилася 14 вересня 1965); 1996–1997 – Володимир Олександрович Малащук (народився 11 жовтня 19**); від 15 жовтня 1997 – Василь Андрійович Гріньов (народився 3 лютого 1948); від травня 2006 – Ігор Миколайович Білий (народився в липні 1965). * Будзей О. До нових буднів і... нових битв: Сесія // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 18 жовтня. – С. 1; Василь Гріньов: «Основне – забезпечити роботу штабу» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 25 жовтня. – С. 2; Нові члени виконкому // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 2.

КИЇВ – столиця України. 7 грудня 2001 у Києві міський голова Кам'янця-Подільського Олександр Мазурчак і міський голова Києва Олександр Омельченко підписали угоду про встановлення партнерських зв'язків між двома містами (принципової домовленності про підписання такої угоди міські голови досягли в серпні 1991 в Іллічівську, де проводилася нарада голів середніх і малих міст України). 24 лютого 2002 Олександр Омельченко відвідав Кам'янець-Подільський. * Київ – Кам'янець: домовились!: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 1; Дві столиці – одна мета: Місто // Подолянин. – 2001. – 14 грудня. – С. 2; Столиця України – столиці Поділля: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 грудня. – С. 1; Пообіцяв і приїхав: Місто // Подолянин. – 2002. – 1 березня. – С. 2.

*Київська вулиця. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Лагерної. Сьогодні вулиця Гагаріна. # Київ – місто на Дніпрі. У часи Російської імперії – губернський центр, тепер – столиця незалежної України.

*Київська вулиця. Назва сучасної вулиці Огієнка з лютого 1942 до березня 1944 під час німецької окупації міста. До і після того – Московська. * Перейменування вулиць // Подолянин. – 1942. – 27 лютого.

КИЇВСЬКА КІНОСТУДІЯ ХУДОЖНІХ ФІЛЬМІВ. Засновано 1928. Первісно Київська кінофабрика ВУФКУ, від 1931 – «Українфільм», від 1939 – Київська кіностудія, від 1957 – імені Олександра Довженка. У Кам'янці-Подільському знімала такі фільми: 1938 – «Щорс», 1955 – «Тривожна молодість», 1958 – «Народжені бурею», 1987 – «Циганка Аза», 1989 – «Яса».

КИЇВСЬКЕ ГЕНЕРАЛ-ГУБЕРНАТОРСТВО. Існувало 1832–1914. До його складу входили три губернії: Подільська (центр – Кам'янець-Подільський), Волинська та Київська. На чолі стояв генерал-губернатор, призначений імператором. * Шандра В. С., Маркова О. Є. Генерал-губернаторства // Енциклопедія історії України. – Т. 2. – К., 2005. – С. 72–73.

*КИЇВСЬКИЙ ПРОВУЛОК. Польські фільварки. Виборча дільниця № 2. Раніше – Другий Зіньковецький провулок. Перетинає вулицю Ладигіна та виходить на вулицю Суворова.

КИЇВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МУЗИЧНО-ДРАМАТИЧНИЙ ТЕАТР імені Саксаганського. Міститься в Білій Церкві. Засновано 1934. Від 1937 – імені Панаса Карповича Саксаганського. 1971 гастролював у Кам'янці-Подільському. Розпочав гастролі 23 жовтня виставою «Катерина». Показав також комедію «Королева тюльпанів» Юрія Мокрієва, водевіль «Шукають наречених» та ін. * Казнадій І. В. Київський обласний український музично-драматичний театр // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 5. – К., 1980. – С. 146; Булгак О. Здрастуй, Кам'янець-Подільський! // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 жовтня. – С. 4; Альперін Ю. Веселі дві вистави: Театр // Прапор Жовтня. – 1971. – 3 листопада. – С. 4.

КИЇВСЬКИЙ ТЕАТР МУЗИЧНОЇ КОМЕДІЇ (від 1967 – Київський державний театр оперети). У червні 1939 гастролював у Кам'янці-Подільському, зокрема показав оперету «Весілля в Малинівці». * Голодрігер М. До гастролей Київського театру музкомедії // Сталінська молодь. – 1939. – 4 червня. – С. 4; Гастролі театру музкомедії // Сталінська молодь. – 1939. – 6 червня. – С. 4; Лапчинський Гр. «Весілля в Малинівці»: Гастролі Київського театру музкомедії // Сталінська молодь. – 1939. – 8 червня. – С. 4.

*КИРГИЗОВА ВУЛИЦЯ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Попередня назва – Татарська. 1966 на вулиці прокладено водогін (580 м разом із Жванецьким провулком). На вулиці (Киргизова, 4) до кінця життя жила друга дружина Євтима Сіцінського (1859–1937) – Олена Купріянівна Перцель (1888–1956). # Киргизов Степан Григорович (17 травня 1903 – 28 березня 1944) – старший лейтенант, Герой Радянського Союзу (17 жовтня 1943), командир кулеметної роти. Загинув 28 березня 1944 біля села Довжок при обороні від фашистів визволеного Кам'янця-Подільського. Могила та пам'ятник на меморіальному комплексі в селі Довжок, музей у Довжоцькій школі (відкрито 24 березня 1988). * Тонкочеєв Г. Місту – зелений наряд // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 квітня. – С. 2; Бондаренко А. Дякую за батька // Прапор Жовтня. – 1975. – 26 березня. – С. 3; Спігер В. «Перемога буде за нами»: Їх імена на карті міста // Прапор Жовтня. – 1979. – 11 липня. – С. 3; Маньківський М. Гості – земляки героя: Колективна книга пам'яті «Безсмертя» // Прапор Жовтня. – 1984. – 2 листопада. – С. 2; Пам'яті героя: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 1; Красуцький М., Туровський А. Пам'ять житиме вічно: У місті та районі урочисто відзначили свято Перемоги // Край Кам'янецький. – 1992. – 12 травня. – С. 1; Будзей О. Степан Кіргізов: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 5 квітня. – С. 4; Яцемірська Н. Зберегли пам'ять про героя // Подолянин. – 2004. – 14 травня. – С. 5; Філіпенко Є. «Тигри» не пройшли // Край Кам'янецький. – 2005. – 24 березня. – С. 3; Родовід о. Юхима Січинського // Володимир Січинський – історик, мистецтвознавець, архітектор, педагог України і української діаспори: Збірник наукових праць за підсумками міжнародного наукового симпозіуму. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 134.

КИРГИЗОВА МУЗЕЙ. Діє в Довжоцькому навчально-виховному комплексі. Створення музею розпочалося 1985. Відкрито 24 березня 1988. * Пам'яті героя: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 1; Кульчицький Е. Є. З історії створення шкільного музею // Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 56; Яцемірська Наталія. Зберегли пам'ять про героя // Подолянин. – 2004. – 14 травня. – С. 5.

КИСЕЛІВКА, село. Входить (як і Малозалісся) до Великозаліської сільської ради. За даними на 1998: дворів – 134, мешканців – 294. * Подольские губернские ведомости. – 1913. – 27 февраля. – С. 5. – Последний абзац; Гарнага І. Киселівка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 5 серпня. – С. 4.

КИТАЙ (КИТАЙСЬКА НАРОДНА РЕСПУБЛІКА), держава в Азії. 10 серпня 1997 делегація з китайської провінції Хебей відвідала Китайгород. 2004 підписано протокол намірів між містами Кам'янець-Подільський і Сучжоу (провінція Цзянсу). 19 вересня 2005 у Кам'янці-Подільському перебувала китайська делегація в складі 21 особи (19 працюють у галузі тваринництва, 2 – садівництва). Китайці відвідали ПДАТУ, ботанічний сад ПДАТУ, ВАТ «Адамс». * Ласкаво просимо, китайські друзі! // Подолянин. – 1997. – 15 серпня. – С. 4; Смоляренко В. Гості з провінції. Китайської: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 16 серпня. – С. 1; Були китайці // Подолянин. – 2005. – 23 вересня. – С. 5; Гайдамашко Вікторія. Китайські оглядини: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 23 вересня. – С. 2.

КИТАЙГОРОД, село. Центр Китайгородської сільської ради (підпорядковані села – Вихватнівці, Ленівка). 1(14) січня 1911 відкрито поштове відділення. 10 серпня 1997 село відвідала делегація з китайської провінції Хебей. За даними на 1998: дворів – 224, мешканців – 532. * Подольские губернские ведомости. – 1911. – 8 января. – С. 1; Китайгород // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 360; Гарнага І. Китайгород: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 22 липня. – С. 4; Ласкаво просимо, китайські друзі! // Подолянин. – 1997. – 15 серпня. – С. 4; Смоляренко В. Гості з провінції. Китайської: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 16 серпня. – С. 1.

КИТАЙГОРОДСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Китайгород, Вихватнівці, Ленівка. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1121 (чоловіків – 472, жінок – 649). Голова Віктор Дмитрович Чорний. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

КИТАЙГОРОДСЬКЕ ВІДСЛОНЕННЯ, геологічна пам'ятка природи республіканського значення (від 1984). Площа 60 га. Охороняється стрімка стінка на лівому березі каньйоноподібної долини річки Тернава, що є всесвітньо відомим еталонним стратотипним розрізом силурійських відкладів. * Китайгородське відслонення // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 152; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 29.

КИТАЙСЬКИЙ ЯСЕН. → Айлант.

*Кишинівська вулиця. Новий план. Первісна назва нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Данила Галицького. У радянські часи – Драгоманова (від 20 березня 1923), Островського. # Кишинів – місто на правому березі річки Бик (правої притоки Дністра). У часи Російської імперії – центр Бессарабської губернії, тепер – столиця незалежної Молдови. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

КІЗЯ, річка. Ліва притока Збруча. Протікає в Чемеровецькому та Кам'янець-Подільському районах. На річці розташовані села Добровілля, Привороття, Кізя, Адамівка, Параївка, Вільне, Кізя-Кудринецька, а при впадінні в Збруч – Завалля.

КІЗЯ, село. Входить до Приворотської сільської ради. Розкинулося на двох берегах річки Кізя. У 18 столітті належало до орининських земель. Ще одна назва – Кізя-Орининська (на відміну від Кізі-Цвіковецької). За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 117, мешканців – 602. За даними на 1998: дворів – 166, мешканців – 371. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 378; Гарнага І. Кізя: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 5 серпня. – С. 4.

КІЗЯ-КУДРИНЕЦЬКА, село. Входить до Слобідсько-Рихтівської сільської ради. Лежить на річці Кізя. За даними на 1998: дворів – 70, мешканців – 190.

Кізя-Орининська, село. → Кізя, село.

Кізя-Цвікловецька (Кізя; Козя; Кузя), село. Розташовувалося між селами Устя та Цвіклівці. Це поселення виникло, ймовірно, у 18 столітті на ґрунтах села Цвіклівці. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 11, мешканців – 64. Народний переказ стверджує, що в Кізі колись була церква (причому раніше, ніж в Усті та Цвіклівцях), але документальних підтверджень цьому немає. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 329.

КІНЕМАТОГРАФ. * Кинематограф в естественных красках // Подольские губернские ведомости. – 1909. – 12 августа. – С. 6; Мельницкий Г., священник. Бич времени // Подолия. – 1914. – 16 мая. – С. 1; Будзей Олег. З бульвару Капуцинів – до Кам'янця-Подільського // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 1, 6; Будзей Олег, Міркотан Ольга. Від «Нового світу» до... нових надій: Минуле та сучасне // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 7.

КІНО. 1983 у місті працювала знімальна група студії «Білорусьфільм», яка знімала двосерійний телефільм «Чорний замок Ольшанський». * Шпартак В., Липовецький В. Нічний «нокаутер»: Судовий нарис // Прапор Жовтня. – 1984. – 1 лютого. – С. 3; У кінокамері знову Стара фортеця // Край Кам'янецький. – 1994. – 19 листопада. – С. 2; Будзей Олег. Кіно і Кам'янець: 10 вересня – День українського кіно // Подолянин. – 2005. – 9 вересня. – С. 6.

КІНОТЕАТР МІКРОРАЙОНУ ЖОВТНЕВИЙ. Відкрито 24 серпня 1994. Став четвертим у місті кінотеатром. Згодом приміщення виставили на конкурс. 6 жовтня 1998 у конкурсному змаганні з двома підприємцями перемогло управління в справах сім'ї та молоді міськвиконкому, яке взялося обладнати в кінотеатрі госпрозрахунковий молодіжний центр. * Нелегке життя, та кінотеатр відкрили... // Край Кам'янецький. – 1994. – 27 серпня. – С. 1; Кінотеатр має господаря! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 9 жовтня. – С. 3.

*Кірова вулиця. Старе місто. Частина нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Зарванської від Троїцького майдану до майдану Польський ринок. # Кіров (Костриков) Сергій Миронович (1886 – 1934) – радянський партійний і державний діяч. Убито 1 грудня 1934 у Ленінграді.

«КЛЕОПАТРА» (ГОСТИННИЙ ДІМ «КЛЕПАТРА») – готель для VIP-персон на вулиці Огієнка, 39. Урочисто відкрито 20 травня 2006 під час Дня міста. Має 10 номерів, банкетний зал, зимовий сад. Кожен із номерів відповідає усім вимогам п'ятизіркового готелю. Господарі готелю – Семен Іванович і Оксана Олександрівна Дарчуки. Директор готелю Лариса Свір'янова. * Ясінський Ед. Клеопатра. Гостинний дім // Фортеця. – 2006. – 25 травня. – С. 11; Відкрився VIP-готель // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 26 травня. – С. 4; Рай для відвідувачів // Сім днів. – 2006. – 25 травня. – С. 2; У рамках свята // Подолянин. – 2006. – 26 травня. – С. 5.

«КЛІО» – газета. Видається на історичному факультеті Кам'янець-Подільського державного університету. Станом на травень 2006 побачило світ 37 чисел. # Кліо – у грецькій міфології одна з дев'яти муз, покровителька історії. Зображувалася з грифелем і папірусним сувоєм або зі шкатулкою для сувоїв.

КЛУБ ВЕСЕЛИХ І КМІТЛИВИХ (КВК). Одна з найвідоміших команд з Кам'янця-Подільського – «Чорна кішка» (педагогічний інститут). * Міркотан Ольга. Гумор – це посмішка розуму: 1 квітня // Подолянин. – 2000. – 1 квітня. – С. 2.

КЛЯШТОР – католицький монастир.

КНИГАРНІ. * Грабнов П., Урода Б. Твори Кобзаря – трудящим // Прапор Жовтня. – 1964. – 3 березня. – С. 3; Шановні товариші! // Прапор Жовтня. – 1975. – 14 березня. – С. 4; Шерель І. Книжчене новосілля // Прапор Жовтня. – 1980. – 31 травня. – С. 4.

КНИГАРНЯ № 10 ОБЛКНИГОТОРГУ. Старе місто. Стара адреса (1975) – Кірова, 3. Завідувачем працювала Марія Онуфріївна Мулярчук – дружина (з 1967 – вдова) директора швейної фабрики Романа Михайловича Мулярчука. Книгарню перевели на Черемушки. * Спогади перших правдистів // Прапор Жовтня. – 1962. – 5 травня. – С. 4; Фурман І. На громадських засадах // Прапор Жовтня. – 1962. – 12 травня. – С. 3; [Співчуття] // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 березня. – С. 4.

КНИГАРНЯ № 10 «МЕРИДІАН». Червоноармійська, 48а. * Ящишина Т. Замовляйте книги // Прапор Жовтня. – 1985. – 3 квітня. – С. 4.

КНИГАРНЯ № 11. Глейзер Н. Зайдіть у нову книгарню // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 лютого. – С. 4; До відома населення // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 лютого. – С. 4.

«КНИГОЛЮБ» – книгарня. Князів Коріатовичів, 5. Директор Інна Петрівна Гайсан. * Будзей Олег. Їй приснився «Світ книги» // Подолянин. – 2004. – 5 березня. – С. 3.

КНИЖКОВА ЛОТЕРЕЯ. Постійну книжкову лотерею запроваджено в Україні в грудні 1967. * Глейзер Н. Книжкова: Нові лотереї // Прапор Жовтня. – 1967. – 19 грудня. – С. 3.

«КНИЖКОВИЙ ДВІР» – книгарня видавництва «Абетка» (Князів Коріатовичів, 9).

КНЯГИНИН – село. Входить до Ходоровецької сільської ради. У давніх актах згадується від 1428. За даними на 1998: дворів – 294, мешканців – 766. * Гарнага І. Княгинин: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 16 вересня. – С. 4; Волохівський Віталій. Княгинин відзначив своє 575-річчя: Через роки... // Край Кам'янецький. – 2004. – 10 лютого. – С. 1.

КНЯЖПІЛЬ – село. Центр Княжпільської сільської ради (без підпорядкованих сіл). Перша згадка в документах – 1405. Ухвалою Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960 до складу Княжполя включено село Калинське. За даними на 1998: дворів – 314, мешканців – 793. * Гарнага І. Княжпіль: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 9 вересня. – С. 4.

КНЯЖПІЛЬСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входить єдине село Княжпіль. 10 березня 1960 ліквідовано сільську раду (включено до складу Кульчієвецької сільської ради), 17 січня 1992 відновлено. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 780 (чоловіків – 340, жінок – 440). Голова Неля Леонідівна Михайлюк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

«КНЯЖПІЛЬСЬКИЙ» – заказник. Створено постановою Ради Міністрів Української РСР від 12 грудня 1983. У постанові дано коротку характеристику заказника: «Ділянка Товтрового кряжу, вкрита типовими для району подільськими дібровами з багатьма виходами на поверхню вапнякових порід. Особливу цінність становлять численні екземпляри вікових дубів, буків і сосен, цінного реліктового виду береки, а також різноманітний видовий склад трав'яного покриву, в якому широко представлені лілія лісова, підсніжник звичайний, види орхідних, занесених до Червоної книги Української РСР». Розташувався неподалік села Княжпіль на високій товтрі, підніжжя якої омиває річка Тернава. Площа 821 га (у постанові – 310 га). * Постанова Ради Міністрів Української РСР № 495 від 12 грудня 1983 року «Про доповнення переліку державних заказників Української РСР»; Одноралов В. С. Княжпільський заказник // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 172; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 25.

*КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 29, № 30, № 31. Починається від Новопланівського мосту й тягнеться на схід у село Жовтневе. Первісна назва – сучасна; потім значилася як Велика транспортна дорога на Бессарабію. 20 серпня 1901 міська дума ухвалила назвати відрізок від Нового (тепер Новопланівського) мосту до Петербурзької вулиці (нині Лесі Українки) Банківською вулицею. У радянські часи (до 1 червня 1992, коли повернуто первісну назву) – вулиця Нероновича (від 20 березня 1923), Транспортна, Блюхера, Чкалова. 1942–1944 (за часів німецької окупації) – вулиця Князів Коріатовичів. 1947 ухвалено шлях Кам'янець-Подільський – Стара Ушиця вважати продовженням вулиці Чкалова. Була спільна постанова міськкому КПУ та міськвиконкому від 27 листопада 1962 про перейменування з нагоди 900-річчя міста на проспект Леніна, але з якихось причин постанову не ввели в дію. 28 лютого 1995 пленум міської ради ветеранів запропонував перейменувати на вулицю 50-річчя Перемоги. Вулиця проходить попри сквери Васильєва, «Гунські криниці», Танкістів, Молодіжний, Смирнова. На вулиці розташувалися відділення Укрсоцбанку, центральна міська бібліотека, виробничо-поліграфічна фірма «Абетка», друга школа, автовокзал, ресторан «Супутник» (деякий час – «Армения»), зоокрамниця «Альф». # Коріатовичі – литовські князі, брати Юрій, Олександр, Костянтин і Федір, які володіли Кам'янцем-Подільським у другій половині 14 століття. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Ільков В. Для спортсменів // Прапор Жовтня. – 1970. – 21 січня. – С. 4; Вулиця Чкалова прикрасилася ще однією гарною будовою... // Прапор Жовтня. – 1975. – 16 вересня. – С. 2; Бабляк В. «Арагві»: біля джерел: Справи і проблеми одного кооперативу // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 2–3; Обращение // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 11 березня. – С. 1; Будзей О. Князі Коріатовичі: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 18 січня. – С. 4; Будзей О. Коріатовичів: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 6 лютого. – С. 5; Волоховський Віталій. Брати Коріатовичі: З глибини віків // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 3.

*КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ, 1. Збудовано у 1898–1901 для відділення Державного банку. Автор проекту – губернський інженер Іван Калашников, роботами керував губернський інженер Віктор Канакотін. * Государственного банка дом // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 148; Данилов І. Це респектабельне слово – БАНК. – Кам'янець-Подільський, 1998; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 267–269.

*КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ, 2. Друга школа.

*КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ, 3. Центральна міська бібліотека. * Бєлік К. Буде скарбниця знань // Прапор Жовтня. – 1969. – 10 вересня. – С. 4; До відома населення міста // Прапор Жовтня. – 1969. – 10 грудня. – С. 4; Бейдер Ю. Бібліотека справляє новосілля: Новини культурного життя // Прапор Жовтня. – 1969. – 13 грудня. – С. 4.

*КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ, 5. Житловий будинок. Заселено у квітні 1969. У жовтні 1969 на першому поверсі відкрито книгарню «Кругозір». * Гурфінкель А. Після новосілля // Прапор Жовтня. – 1969. – 12 серпня. – С. 3.

*КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ, 9. П'ятиповерховий житловий будинок. Здано в експлуатацію 1968. Будівництво вела пересувна механізована колона № 225. * «Рятуйте наші душі!» // Прапор Жовтня. – 1971. – 25 вересня. – С. 4.

*КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ, 10. Крамниця «Альф».

«КОБЗА», вокально-інструментальний ансамбль. Виступав у Кам'янці-Подільському 1976, 1978, 1980, 1982. * Покотило М. Співає «Кобза»: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1982. – 27 березня. – С. 4.

*Кобилянської вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Якіра. Пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991, але досі не реалізовано. # Кобилянська Ольга Юліанівна (27 листопада 1863 – 21 березня 1942) – українська письменниця. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

КОВПАК, башта Старого замку. Розташована на відстані 27 м від Папської башти. Реконструйована коштом кам'янецького біскупа Якуба Бучацького (правив дієцезією 1502–1517). В пам'ять про ці роботи на південному фасаді башти встановлено білокам'яну дошку з гербом Абданк, який носили представники роду Бучацьких. Діаметр башти – 7 м, товщина кам'яних стін – 2 м. * Колпак башня, конец XIV в., начало XVI в. – 1544 г. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 189–190; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 16; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 66.

Козак – село. Від 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Довжок.

КОЗАК – скульптура. Автор Володимир Михайлович Кліщ. Первісно встановлено 23 серпня 2002 на міській брамі. Висота скульптури – 2 м 15 см. * Міркотан Ольга. Козацькому роду...: Мистецтво // Подолянин. – 2002. – 30 серпня. – С. 15.

«КОЗАЦЬКА ПАСІКА» – спільна пасіка Бориса Михайловича Кушніра та Петра Єфремовича Ткачука. * Гординчук Микола. Відлуння слави Медоборів: 19 серпня – День пасічника // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 16 серпня. – С. 4; Кушнір Борис. Таїна степового меду: 19 серпня – День пасічника // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 19 серпня. – С. 4.

*КОЗАЦЬКИЙ МАЙДАН. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневому. Ділянку для забудови (9 га) виділив облвиконком 27 листопада 1989. Назву майдану надав міськвиконком 22 липня 1991.

*Козача вулиця. Біланівка. Назву дала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії. Нині провулок Войкова.

*Козачий провулок. Біланівка. Назву дала міська дума 15(27). 2 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії. Нині провулок Червоногвардійський.

*КОЗИЦЬКОГО ВУЛИЦЯ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. До 29 вересня 1970 вулиця Спортивна. На вулиці розташована 9-річна ЗОШ № 11 (відкрито 1 вересня 1971). # Козицький Микола Григорович (1880 – 1920) – радянський партійний діяч. Народився в Кам'янці-Подільському. * Шкурко С. Серце більшовика // Прапор Жовтня. – 1970. – 4 листопада. – С. 3; Паравійчук А. Полум'яний більшовик // Прапор Жовтня. – 1977. – 30 листопада. – С. 3.

Козицького Григорія, будинок. Новий план. Одноповерховий. До 1955 стояв на вулиці Московській. * Шкурко С. Серце більшовика // Прапор Жовтня. – 1970. – 4 листопада. – С. 3; Шкурко С. Вулиця Московська: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 липня. – С. 4.

Козодавинці, село. Тепер Каштанівка (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 15 серпня 1966).

*Колгоспний провулок. Польські фільварки. Перша радянська назва Столярного провулка. Нині – вулиця Ладигіна.

КОЛЕДЖ. У Кам'янці-Подільському є коледж харчової промисловості (від 23 червня 1993) та коледж Подільського державного аграрно-технічного університету (від 11 листопада 2004).

КОЛЕДЖ ПОДІЛЬСЬКОГО ДЕРЖАВНОГО АГРАРНО-ТЕХНІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ (КОЛЕДЖ ПДАТУ). Наказом № 413 Міністерства аграрної політики України від 11 листопада 2004 Техікум ПДАТУ перейменовано в Коледж ПДАТУ.

КОЛЕКЦІОНЕРІВ, клуб (об'єднання). Організаційні збори відбулися 15 лютого 1987 в МБК. Голова клубу – Станіслав Володимирович Щепанський. * При міському Будинку культури... // Прапор Жовтня. – 1987. – 11 лютого. – С. 4; Щепанський С. ...Найщасливіші з людей: Світ ваших захоплень // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 січня. – С. 2–3.

Колибаїв, село. → Колибаївка.

КОЛИБАЇВ ЯР, долина на правому березі річки Смотрич, на межі між селами Панівці та Зубрівка. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 109.

Колибаїв (Колибів ґрунт), урочище, яке в 16 столітті було на місці нинішнього села Колибаївка.

КОЛИБАЇВКА, село. Центр Колибаївської сільської ради (підпорядковані села – Вільховець, Смотрич, Червона Чагарівка). Раніше Янчинці. Перейменовано 4 червня 1945 Указом Президії Верховної Ради УРСР. У 16 столітті на місці теперішнього села було урочище Колибаїв (або Колибів ґрунт). 1589 польський король Стефан Баторій дав цю місцевість (між містом і селами Панівці, Ходорівці, Острівчани) Івану Венгеру. На початку 17 століття тут, на землях Кам'янецького староства, Валентій Плісковський заснував село Колибаїв. 1616 татарський набіг повністю спустошив село. Тому тодішні люстратори Кам'янецького староства звільнили Плісковського від сплати будь-якого внеску на замок. У тарифі 1661 згадується Колибаїв – 4 дими. Під 1678 є відомості, що Колибаїв має ще одну назву – Янчинці. У 18 столітті назва «Колибаїв» зникає. У 18 столітті Янчинці належали до Кам'янецького староства, 1795 перейшли до графа Моркова. * Янчинцы // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 108–109; Колибаївка // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 360; Гарнага І. Колибаївка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 30 вересня. – С. 4; Карвасары // Подолянин. – 1993. – 5 травня. – С. 4.

КОЛИБАЇВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Колибаївка, Вільховець, Смотрич, Червона Чагарівка. До 4 червня 1945 – Янчинецька сільська рада. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 3398 (чоловіків – 1610, жінок – 1788). Голова Микола Іванович Чайковський. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

КОЛИБАЇВСЬКА ШКОЛА. Відкрито 1895 як школу грамоти. Нині загальноосвітня школа I–II ступенів. Серед директорів – Ігор Володимирович Новаковський.

Колибів ґрунт (Колибаїв), урочище, яке в 16 столітті було на місці нинішнього села Колибаївка.

КОЛОДІЇВКА, село. Центр сільської ради (без підпорядкованих сіл). У селі народилися: доктор сільськогосподарських наук Арсеній Михайловський (1889 – ?), заслужений працівник освіти України Микола Дарманський (1945 – 2005). * Гарнага І. Колодіївка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 25 листопада. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 23 січня. – С. 4.

КОЛОДІЇВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1042 (чоловіків – 461, жінок – 581). Голова (від 1988) Антоніна Миколаївна Горбняк (народилася 23 січня 1950), від 1996 – сільський голова Колодіївської територіальної громади. * Федоришина Світлана. Інакше жити не може: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 21 січня. – С. 3; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

КОЛОДІЇВСЬКА ШКОЛА. У серпні 1986 до нового навчального року МПМК-35 завершила будівництво нової двоповерхової школи. * Школа, про яку мріяли // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 19.

КОЛОДЯЗІ. Адреси колодязів: Московська, 28, 41, Пушкінська, 29, Ленінградська, 79, 81. * Луньова І. Чому руйнують колодязі?: На теми дня // Прапор Жовтня. – 1987. – 11 серпня. – С. 3.

КОЛОРАДСЬКИЙ ЖУК. Небезпечний шкідник, що знищує посіви пасльонових. Батьківщина – Північна Америка. В Європі вперше виявлено 1922 у Франції. У Кам'янець-Подільському районі вогнище шкідника вперше виявлено 1961 у колгоспі імені Мічуріна села Довжок. 1965 райвиконком створив районну комісію для боротьби з колорадським жуком (голова Петро Дубілей). * Колорадський жук із США завезений в Італію // Прапор Жовтня. – 1949. – 11 вересня. – С. 2; Вояківська К. Виявляйте і знищуйте колорадського жука: Радять агрономи // Прапор Жовтня. – 1962. – 26 червня. – С. 4; Горбик О. Виявляйте і знищуйте колорадського жука // Прапор Жовтня. – 1963. – 11 червня. – С. 4; У виконкомі районної Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1965. – 5 червня. – С. 1.

«КОЛОС» – добровільне профспілково-кооперативне спортивне товариство. Об'єднує колгоспників, робітників, службовців, інженерно-технічних працівників сільськогосподарських організацій, підприємств, установ і навчальних закладів. Створено 1950 під назвою «Колгоспник». 1970 перейменовано на «Колос». * «Колос» // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 5. – К., 1980. – С. 291; Шевченко Ю. Свято кожного // Прапор Жовтня. – 1975. – 9 серпня. – С. 4.

«КОЛОСОК» – дитячий садок-ясла № 8. Космонавтів, 4. Відкрито 1 листопада 1984. * Виріс «Колос» // Подолянин. – 1994. – 11 листопада. – С. 1.

КОЛУБАЇВЦІ – село. Входить до Гуменецької сільської ради. У селі народився співак Михайло Петрович Дідик (20 листопада 1963) – соліст Національної опери України. 9 червня 2006 у село прийшов природний газ. * Скоб'як В. У Колубаївці прийшов газ: Репортаж з місця події // Край Кам'янецький. – 2006. – 15 червня. – С. 1; Шпильова Віра. Дійшов «голубий вогник» і до Колубаєвець // Сім днів. – 2006. – 15 червня. – С. 2; Район прийняв гостей по-домашньому // Підготувала Альона Довгань // Фортеця. – 2006. – 15 червня. – С. 2; Сокальський Сергій. І в Колубаївцях газ: Добра новина // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

КОЛЬОРОВЕ ФОТО. * Головін М. Кольорове фото // Прапор Жовтня. – 1977. – 27 грудня. – С. 4.

*Кольцова вулиця. Руські фільварки. Первічно запропонована назва вулиці Фрідмана. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

КОЛЯДКА – старовинна обрядова різдвяна пісня. У низці подільських колядок («Над церквою Олександрівськой», «Прийшов молодец та під Каменец», «На Різдво Христове», «А у теремі, а у Кам'янці»), записаних Оленою Аліксійчук, мова йде про Кам'янець-Подільський. * Ковальчук В. Г., Ткачук А. В. Колядки і щедрівки Ушицького повіту в працях П. П. Чубинського // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 33–35; Печенюк М. А. Музиканти Кам'янеччини. – Хмельницький, 2003. – С. 35–37.

КОМБАЙН. У ніч на 21 серпня 1996 у с. Слобідка-Рихтівська в агропромислове акціонерне товариство «Добробут» прибув своїм ходом з порту Іллічівськ перший на Кам'янеччині комбайн американської фірми «Джон Дір». * Перший американець // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 16.

КОМЕНДАНТСЬКА – найменша башта Старого замку. * Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 25; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 92.

*КОМЕНДАНТСЬКИЙ ПРОВУЛОК. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – провулок Гоголя. Давні назви – Безіменний, Вірменський, Губернаторський, Комендантський, Глухий. З'єднує Вірменський ринок зі Шпитальною вулицею. * Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4.

«КОМІСАР» – кінофільм Олександра Аскольдова. Восени 1966 знімався в Кам'янці-Подільському. Головні ролі зіграли Нонна Мордюкова, Ролан Биков, Раїса Недашківська. * Оголошення // Прапор Жовтня. – 1966. – 10 вересня. – С. 4; Увага! Йде зйомка!: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1966. – 24 вересня. – С. 4; Дорога І. Поверенення в минуле // TV-інформ. – 2002. – 31 жовтня. – С. 1; Бельзецький Д. «Комісарський» Аскольдов повернувся... // Фортеця. – 2002. – 31 жовтня. – С. 1; Семенова Н. Те саме місто, той самий «Комісар»: Прем'єра // Подолянин. – 2002. – 1 листопада. – С. 15; Сокульська О. З «Комісаром» на сповідь: Презентації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 1 листопада. – С. 1; Сергієнко Т. Вічна молодість «Комісара»: У кадрі // Українське слово. – 2002. – 12–18 грудня. – С. 13; Гресь Ярослава. «Драмо-героическая» жизнь Раисы Недашковской: Женская судьба // Отдохни! – 2003. – № 5 (29 січня). – С. 36–38; Будзей О. Марія з «Комісара»: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 14 лютого. – С. 5.

«КОМІСІОНКА» – постійна й надзвичайно популярна рубрика газети «Подолянин». Містить безкоштовні приватні оголошення. На шпальтах «Подолянина» рубрика дебютувала 30 січня 1993 і містила всього 4 оголошення. Сьогодні «Комісіонка» займає більше як 2 сторінки.

КОМІТЕТ ВИБОРЦІВ УКРАЇНИ (КВУ), всеукраїнська громадська організація. Установчий з'їзд відбувся 20 лютого 1994. У Кам'янці-Подільському в Хмельницькій області діяльність КПУ започаткував Олексій Кошель. Обласний осередок КВУ базується в Кам'янці-Подільському. Його голова (з 1996) Юрій Ануфрієв. * Шуханова Тетяна. Біла ворона – КВУ: Вибори-2002 // Подолянин. – 2002. – 8 лютого. – С. 3.

КОМСОМОЛ. 1 січня 1921 відбулося перше організаційне засідання Кам'янецького повітового бюро Комуністичної спілки молоді України. Від губкому комсомолу на нього прибув Фарбер. Секретарем повітового бюро обрано Ярчика. У середині травня 1923 відбувся перший з'їзд Кам'янець-Подільської окружної комсомольської організації (45 делегатів, зі звітною доповіддю виступив секретар окружкому Мукін). Після війни міський комітет ЛКСМУ відновив роботу 5 квітня 1944. 17–18 лютого 1945 відбулася четверта звітно-виборча конференція міської комсомольської організації, а 19 лютого відбувся перший пленум новообраного міськкому, на якому секретарями обрано Т. Г. Маркуша та С. В. Ткачука. * Звіт комсомолу міста // Прапор Жовтня. – 1945. – 23 лютого. – С. 2; Гарнага І. Вони були першими: До 50-річчя ВЛКСМ // Прапор Жовтня. – 1968. – 26 липня. – С. 2; Гарнага І. в праці і в бою: До 50-річчя ВЛКСМ // Прапор Жовтня. – 1968. – 3 серпня. – С. 2; Кириченко І. Молодь Кам'янеччини в роки колективізації: До 50-річчя ВЛКСМ // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 серпня. – С. 2; Білозьорова Г. Перший з'їзд комсомолії Кам'янеччини: До 50-річчя ВЛКСМ // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 серпня. – С. 2; Мамалига А. Роки мужніння: До 50-річчя ВЛКСМ // Прапор Жовтня. – 1968. – 3 вересня. – С. 2–3; Мородецька Г. Біля витоків: До 70-річчя комсомолу України // Прапор Жовтня. – 1989. – 23 травня. – С. 3; Мородецька Г. Перші кроки: До 70-річчя комсомолу України // Прапор Жовтня. – 1989. – 24 травня. – С. 3.

КОМСОМОЛЬСЬК, місто в Полтавській області. Засновано 1961. Населення: 2005 – 51,67 тисячі мешканців. 4 жовтня 2002 в картинній галереї Кам'янця-Подільського підписано угоду про встановлення партнерських зв'язків між Кам'янцем-Подільським і Комсомольськом. * Комсомольськ // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 642; Міркотан Ольга. А в Комсомольську – комунізм: Візити // Подолянин. – 2002. – 11 жовтня. – С. 1.

*Комсомольська вулиця. Старе місто. Радянська назва нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Руської.

КОМСОМОЛЬСЬКЕ ВЕСІЛЛЯ. * Шклярук М. Щасти вам, доле!: Нові часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1969. – 15 березня. – С. 4; Дубицький К. Комсомольське весілля: Нові часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1969. – 19 серпня. – С. 4; Побралися молодята: Нові часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1970. – 23 вересня. – С. 4.

*КОМСОМОЛЬСЬКИЙ ПАРК. Розташований на вулиці Крип'якевича за міським стадіоном імені Тонкочеєва. Тут 9 серпня 1991 заклали перші плити в будівництво спортивного комплексу педагогічного інституту (будівництво досі не завершено). Регіональне відділення Фонду держмайна України по Хмельницькій області продає об'єкт з аукціону (продано 2006 за 1386 тисяч гривень; новий власник – ПП «ВКФ «Будмонтажсервіс»). * Інформація про повторний продаж на аукціоні... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 12 листопада. – С. 3; Власюк Вероніка. Чи бути у Кам'янці спорткомплексу? // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 15 червня. – С. 6; Спорткомплес продано!: Місто // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

КОМУНАЛЬНЕ ГОСПОДАРСТВО. Міський відділ комунального господарства по війні очолював (1944–1945) В. Колосовський. Далі Шамрай, Радзевич, Іван Васильович Бондаренко. Згодом – Олексій Васильович Гущин (за хабарництво, махінації засуджено до 10 років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії посиленого режиму). * Колосовський В. Відродження // Прапор Жовтня. – 1980. – 26 березня. – С. 3; Добронравов В. Хамелеон: Порушників закону – до відповіді! // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 січня. – С. 4.

КОМУНАЛЬНОГО МАЙНА, управління Кам'янець-Подільського міськвиконкому. Створено 2002. Начальники: від 2002 – Валерій Миколайович Чорножуков (народився 25 жовтня 1950). * Перші начальники нових управлінь: Кадри // Подолянин. – 2002. – 1 листиопада. – С. 2.

КОМУНІСТИЧНА ПАРТІЯ УКРАЇНИ (КПУ). 30 серпня 1991 Указом Президії Верховної Ради України заборонено діяльність Комуністичної партії України. Проте вже 1993 почалося відновлення діяльності КПУ. 6 березня 1993 в Макіївці відбулася всеукраїнська конференція комуністів (троє делегатів – Сергій Танасов, Віктор Савчук, Тарас Муравка – представляли Кам'янеччину), яка створила тимчасовий керівний орган – оргкомітет з відновлення партії. 14 травня 1993 постановою Президії Верховної Ради України дозволено громадянам, які поділяють комуністичні ідеї, утворювати партійні організації відповідно до чинного законодавства України (тобто, «Закону про об'єднання громадян» від 16 червня 1992). 12 червня 1993 в Слобідці-Кульчієвецькій відбулися установчі збори комуністів Кам'янець-Подільського району (обрано керівні органи районної парторганізації на чолі з Тарасом Муравкою, делегатів на установчий з'їзд комуністів України). Відновлювальний з'їзд КПУ відбувся 19 червня 1993 в Донецьку (першим секретарем ЦК КПУ обрано Петра Симоненка). Міністерством юстиції України КПУ зареєстровано 5 жовтня 1993 (після внесення нею змін в установчі документи, зняття претензій на правонаступництво). 4 грудня 2003 на конференції комуністів Кам'янця-Подільського створено міську комуністичну парторганізацію (секретарями міськкому КПУ обрано заступника директора цементного заводу Сергія Танасова та директора торгового дому «Поділля» Віктора Савчука). 29 грудня 1993 міську організацію КПУ зареєстровано. Сьогодні перший секретар Кам'янець-Подільського міськкому КПУ – Петро Приступа. * Міські комуністи об'єдналися. Щоб затаврувати дикий капіталізм // Подолянин. – 1993. – 8 грудня. – С. 1; Друга молодість КПРС // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 15 січня; Лави партії поповнюються // Сім днів. – 2006. – 3 серпня. – С. 2.

КОНВЕРТ, пакет із паперу, певним чином складеного й склеєного, у якого вкладають лист для пересилання поштою. Для колекціонерів має цінність малюнок на конверті. Зокрема, там було зображено пам'ятки Кам'янця-Подільського: Кушнірську башту (художник Н. Музикантова), 1979 – Стару фортецю (художник Н. Ветцо). * Жаров Л. Стара фортеця... на конверті // Прапор Жовтня. – 1979. – 25 травня. – С. 4.

Конилівка, село. Входило до Староушицької селищної ради. У зв'язку з будівництвом Дністровського гідровузла ухвалою облвиконкому від 27 жовтня 1981 вилучено з облікових даних. 1759 парафіяни збудували в селі церкву в честь Благовіщення Пресвятої Богородиці. 1810, після обновлення, її посвячено святому Архистратигу Михаїлу. 1831 церкву приписано до Дурняковської, 1855 – до Гораївської. 1891 в селі відкрито церковнопарафіяльну школу. За даними Євтима Сіцінського (1901): в селі чоловіків – 212, жінок – 197. * Гораевка // Подолянин. – 1994. – 11 серпня. – С. 4.

Консервний завод. Старий консервний завод розміщувався на Новому плані (Огієнка, 39) й займав квартал між сучасними вулицями Огієнка, Гагаріна, Данила Галицького, Драгоманова. У 1959–1975 директором був Іван Якимович Аверічев. Першу чергу нового консервного заводу (виробничі потужності з випуску 22 мільйонів умовних банок консервів на рік, холодильник на 6 тисяч тонн, адміністративно-побутовий корпус, інші допоміжні об'єктиви) прийнято в експлуатацію наприкінці грудня 1979 (будівництво розпочато 1977 серед чистого поля поблизу приміського села Кам'янка). У липні 1980 пущено в дію лінію консервування зеленого горошку. Другу чергу заплановано здати в грудні 1980. Нині (з 10 вересня 1994) це ВАТ «Адамс» (Матросова, 1). Очолює підприємство з 19 вересня 1986 Адам Михайлович Яхієв. * Гаманюк Є. На нашому заводі // Прапор Жовтня. – 1947. – 7 листопада. – С. 4; Консервний завод // Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 24; Аверічев І. Зміни // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 березня. – С. 2; Аверічев І. До столу трудящих // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 квітня. – С. 2; Мельник В. Перша перемога консервників: Почесний п'ятикутник присвоєно консервам «Підлива томатна гостра» // Прапор Жовтня. – 1977. – 23 березня. – С. 3; Новий консервний: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1977. – 5 квітня. – С. 2; Мельник В. Старт у... зрив // Прапор Жовтня. – 1979. – 3 лютого. – С. 3; Мельник В. Народження заводу: Державна комісія підписала акт про прийняття в експлуатацію першої черги нового консервного заводу: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1980. – 11 січня. – С. 1; Кузьмінський І. Непідкріплені прагнення: Сьогодні на спорудженні консервного // Прапор Жовтня. – 1980. – 18 березня. – С. 3; Гулько В. Неузгодженість: Сьогодні на спорудженні консервного // Прапор Жовтня. – 1980. – 17 травня. – С. 2; Урода Б. Перша черга консервного діє!: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1980. – 11 липня. – С. 2; Бобров В. Обіцянка-цяцянка: Тривожний сигнал // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 липня. – С. 2; 15-річний директор // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 17.

КОНСИСТОРІЇ (ПРАВОСЛАВНОЇ ДУХОВНОЇ КОНСИСТОРІЇ), будинок. Старе місто. Сучасна адреса – Вірменський ринок, 4. * Осетрова Г. На ньому революції печать: Нова рубрика «Біографія будинку» // Прапор Жовтня. – 1982. – 31 липня. – С. 4; Духовной консистории дом, XVІІІ–XІX вв. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 151; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 215.

КОНСТИТУЦІЯ УКРАЇНИ. Ухвалено 28 червня 1996 Верховною Радою України (серед депутатів, що провели конституційну ніч у залі засідань українського парламенту, і кам'янчанин Валентин Андрійович Яблонський). * Яблонський Валентин. Українська Конституція гідна поваги // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 6 липня. – С. 1; Конституційний процес фінішує у наших думках, діях і долях / Думки записав Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 13 липня. – С. 1; Фундамент державності та прав людини: 10 років за Основним Законом // Голос України. – 2006. – 23 червня. – С. 3; Конституція – не Біблія. Але в ній щось є // Подолянин. – 2006. – 23 червня. – С. 1.

«Контакт», багатотиражка. Видавалася на кабельному заводі з 27 лютого 1990. Припинила вихід у серпні 1993. * Слободян М. Веселка на конвейєрах. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 192, 212.

КОНТРОЛЬНА ПАЛАТА – місцевий заклад державного контролю. Сучасна адреса – Данила Галицького, 2. 1905 у палаті канцелярським служителем працював Олександр Прусевич. * Завальнюк О., Комарницький О. Кам'янець-Подільський: Історико-популярний нарис. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 32, 118.

*Конторська вулиця. Старе місто. Назва сучасної вулиці Троїцької наприкінці 19 – на початку 20 століття. # Назву дано від контори фінансиста Гінзбурга (помер 1878 у Парижі). * Prusіewіcz A. – S. 28.

*Кооперативна вулиця. Польські фільварки. Нині (від 17 лютого 1967) вулиця Криленка. Раніше – вулиця Обжерна.

Кооперативне училище. Відкрито у вересні 1945 як торговельно-кооперативну школу, як готувала фахівців для торговельної мережі системи споживчої кооперації. У січні 1960 реорганізовано в кооперативне училище, в жовтні 1964 – в кооперативне професійно-технічне училище. Адреса: 1965 – Московська, 30; 1970 – Московська, 32. * Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 32; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 48–49.

«КООПЕРАТОР», будинок відпочинку облспоживспілки. Руські фільварки. Сучасна адреса – Лесі Українки, 99. Споруджено на території фруктового саду, потужність – 110 місць. Архітектор Б. Б. Ройтер. Здано в експлуатацію 1957. Влітку 1957 тут відпочивали діти робітників і службовців споживчої кооперації Хмельницької області. Щороку тут із дружиною Марією Іванівною відпочивав відомий український географ, професор Львівського університету Каленик Іванович Геренчук (1904 – 1984). 1971 тут із сином відпочивав, писав вірші поет Борис Олійник. 4 травня 1996 тут відбулася установча конференція Хмельницької регіональної організації партії МБР («Міжрегіональний блок реформ»). У конференції взяв участь голова партії Володимир Гриньов. Директорами «Кооператора» були Раїса Пилипівна Томашевська, Валентина Юхимівна Шадріна, Семен Юхимович Латер. Після реконструкції будинок відпочинку перетворено на готельний комплекс «Фільварки-центр». * Левчук М. Успіхи будівельників // Прапор Жовтня. – 1957. – 12 червня. – С. 2; Шкурко С., Чевський В. Хороший подарунок дітям // Прапор Жовтня. – 1957. – 3 липня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 43; Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 108–109; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 54–55; Бобров В. Батькам на радість: Літо піонерське // Прапор Жовтня. – 1975. – 28 червня. – С. 4; Луданний О. Вечір поезії // Прапор Жовтня. – 1976. – 28 липня. – С. 4; Лебідь С., Бабійчук О., Кривошия В. Пам'ять про перлину // Прапор Жовтня. – 1977. – 6 липня. – С. 4; Бабляк Алла. Розвідник Латер // Подолянин. – 1997. – 9 травня. – С. 5; Юрчак І. Нагадала стара фотографія: До 75-річчя утворення Кам'янець-Подільського району // Край Кам'янецький. – 1997. – 6 грудня. – С. 2; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 292–293; Ковальчук С. Каленик Геренчук: Слід на Землі // Подолянин. – 2004. – 10 грудня. – С. 3.

КОРАБ, шляхетський герб, що належав до польської геральдичної системи (золотий човен з мачтою або вежа на червоному полі). Відомий з 13 століття переважно серед великопольських родин. У Кам'янці-Подільському герб «Кораб» вмонтовано на східному фасаді Лянцкоронської башти Старого замку. * Korab // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 365; Станіславська Л. Стара фортеця: Путівник. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 26.

КОРИСНІ КОПАЛИНИ. Серед корисних копалин Кам'янець-Подільського району: вапняки (зокрема – вапняки пиляльні), гіпс, кремінь, бентоніт (бентонітова глина). * Терлецький А. Корисні копалини нашого краю // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 липня. – С. 4.

*КОРІАТОВИЧІВ КНЯЗІВ ВУЛИЦЯ. → Князів Коріатовичів, вулиця.

*КОРОЛЕНКА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборчі дільниці № 6, № 11, № 14. Назву надано 5 червня 1947. 27 липня 1959 міськвиконком, даючи найменування вулицям нового планування північної частини селища, ухвалив продовжити вулицю на північ (за вулицю Хмельницьку). З'єднує вулиці Пархоменка та Чехова. На вулиці розташувалася ЗОШ № 10. # Короленко Володимир Галактіонович (27 липня 1853, Житомир – 25 грудня 1921, Полтава) – російський письменник.

*КОРОЛЕНКА ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. Назву надав міськвиконком 27 липня 1959 при найменуванні вулиць нового планування північної частини селища. З'єднує вулиці Короленка та Панфілова. Протяжність – 1 квартал. # → Короленка, вулиця.

КОРОЛІВЩИНА. Те саме, що й староство.

КОРЧІВКА, село. Входить до Абрикосівської сільської ради. Лежить на південь від Абрикосівки, на межі з Дунаєвецьким районом. Дата заснування невідома. За даними на 1998: 40 дворів, 71 мешканець.

«Корчма», кафе. Стояло на розі вулиць Шевченка та Тімірязєва. Згоріло 25 квітня 1994. * Горіла «Корчма», палала... // Подолянин. – 1994. – 28 квітня. – С. 1.

КОСІВСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ ПРИКЛАДНОГО ТА ДЕКОРАТИВНОГО МИСТЕЦТВА, Засновано 1939. Раніше – Косівський технікум народних художніх промислів. В інституті працюють уродженці села Оринин: Анатолій Миколайович Калитко (13 липня 1942) – завідувач кафедри фундаментальних дисциплін, Оксана Анатоліївна Калитко-Коваленко (21 листопада 1972) – викладач рисунку та живопису. * Новий довідник для вступника до вищого навчального закладу I, II, III, IV рівнів акредитації. – К., 2003. – С. 171.

*Косіора вулиця. Нині (від 11 вересня 1990) початкова частина вулиці Зарванської – від майдану Руський ринок до Троїцького майдану. До 17 лютого 1967 – вулиця Леніна. # Косіор Станіслав Вікентійович (1889 – 1939) – генеральний (від 1934 – перший) секретар ЦК КП(б)У (1928 – 1938).

*КОСМОНАВТІВ ВУЛИЦЯ. Мікрорайон Жовтневий. Виборчі дільниці № 4, № 5. Найпівденніша вулиця мікрорайону. Протяжність – два квартали. З'єднує вулицю Жукова та Нігинське шосе, перетинає вулицю Тридцяти років Перемоги.

*КОСМОНАВТІВ, 2. Дев'ятиповерховий житловий будинок. Тут надали трикімнатну квартиру (№ 45) сім'ї Анатолія Анатолійовича та Стефанії Гнатівни Кравцових, у яких 5 липня 1986 народився син Віталій – стотисячний житель міста. * Поліщук П. Щастя тобі, Віталику!: Як живеш, стотисячний? // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 січня. – С. 4.

*Костельна вулиця. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Тринітарська.

Косьми та Даміана, церква в селі Ніверка. Існувала до 1848. Візита 1740 відзначає, що будівля церкви убога, схожа більше на сарай, ніж на церкву, не має вигляду ні зовні, ні всередині. Близько 1831 Ніверку приєднали до Шустовецької парафії. Врешті, підупалу церкву в Ніверці розібрали, а її дерев'яний матеріал використали для випалювання вапна при будівництві нової церкви в селі Шустівці. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 398–399.

«КОТЛОМОНТАЖ», товариство з обмеженою відповідальністю. Керівник Валерій Станіславович Хрестовський. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

*КОТЛЯРЕВСЬКОГО ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. До 19 серпня 1977 – другий провулок Черняховського. З'єднує вулиці Ватутіна та Черняховського. # Котляревський Іван Петрович (1769 – 1838) – перший класик нової української літератури.

«КОТОВЕЦЬ», багатотиражна газета колгоспу імені Котовського села Гуменці. Перше число побачило світ 20 листопада 1956, друге – 30 листопада 1956. Це була перша багатотиражка в Кам'янець-Подільському районі. * Щасливої путі!: З останньої пошти // Радянська Кам'янеччина. – 1956. – 23 листопада. – С. 2; В райкомі КП України // Радянська Кам'янеччина. – 1956. – 23 листопада. – С. 1; Другий номер багатотиражки: Будні одного села // Радянська Кам'янеччина. – 1956. – 2 грудня. – С. 3; По сторінках багатотиражки «Котовець» // Прапор Жовтня. – 1964. – 4 серпня. – С. 2.

*Котовського вулиця. Радянська назва (від 1920-х до 1 червня 1992) нинішньої вулиці Соборної. Назву вулиці дано ще за життя Котовського. У серпні 1966 проведено свято вулиці Котовського. # Котовський Григорій Іванович (24 червня 1881 – 6 серпня 1925) – більшовицький військовий діяч. * Шурка. ЗаАкали // Червоний кордон. – 1925. – Число 121 (28 червня). – С. 4; Ганебне вбивство тов. Котовського; Хто такий т. Котовський; Відозва Всеукраїнського Цетрального Викон. Комітету // Червоний кордон. – 1925. – Число 134 (12 серпня). – С. 1; Степаненко С. Герой громадянської війни: До 75-річчя з дня народження Г. І. Котовського // Прапор Жовтня. – 1956. – 24 червня. – С. 3; Яцишина Г. Г. І. Котовський на Поділлі // Прапор Жовтня. – 1956. – 24 червня. – С. 3; Бейлінсон Г. Святкує вулиця Котовського // Прапор Жовтня. – 1966. – 12 серпня. – С. 4.

*Котовського сквер. Новий план. Займає квартал, обмежений вулицями: на заході – Шевченка, на сході – Лесі Українки, на півночі – Соборною, на півдні – Князів Коріатовичів. Площа близько 3 га. Первісно це була нижня частина Великого торгового майдану. Тут 2(14) травня 1891 закладено, 24 листопада(6 грудня) 1897 освячено церкву Олександра Невського, яку 1936 войовничі атеїсти висадили в повітря. Сьогодні північно-східний ріг скверу займає готель «Україна», відкритий 1960. У північно-західній частині скверу 30 березня 1944 поховано Михайла Смирнова, згодом на могилі встановлено пам'ятник. Звідси інша назва скверу – ім. Смирнова. У сквері розташовувалися квіткова крамниця, літнє кафе «Чайка», в центрі встановлювалася новорічна ялинка. Нині тут відновлюється храм Олександра Невського. 4 грудня 1997 сесія міськради передала територію скверу Смирнова в користування громаді собору Олександра Невського. * Баньковський В. XVІІІ сесія: корекція з проекцією на вибори // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 6 грудня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 106.

КОЦІЄВСЬКОЇ, приватний жіночий пансіон. Відкрито в лютому 1853. Діяв до 1867. Засновниця – Катерина Іванівна Коцієвська. Серед викладачів: Павло Троїцький, Іван Васьков. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 185; Памятная книжка Министерства народного просвещения на 1865 год. – СПб, 1865. – С. 536.

*КОЦЮБИНСЬКОГО ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 6. Назву дано 1957 запроектованій вулиці, коли збільшено земельну площу селища Смирнова. З'єднує вулиці Чехова та Саксаганського. # Коцюбинський Михайло Михайлович (1864 – 1913) – український письменник. Деякий час жив у Кам'янці-Подільському. * Бабляк В. М. Коцюбинський у Кам'янці-Подільському: До 120-річчя з дня народження письменника: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1984. – 15 вересня. – С. 4; Бабляк В. Витоки: Уривок з документальної повісті // Прапор Жовтня. – 1987. – 5 вересня. – С. 4.

«КРАЄЗНАВСТВО», науковий журнал. Засновано 1927 Українським комітетом краєзнавства. Репресовано 1930. Відроджено 1993 з ініціативи Всеукраїнської спілки краєзнавців. До редакційної колегії входять камянчани Лев Баженов, Іон Винокур, Олександр Завальнюк, Анатолій Копилов, Віктор Прокопчук, Віктор Савчук (заступник головного редактора). 1999 побачив світ спеціальний випуск журналу, присвячений переважно Хмельницькій області.

«КРАЙ КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ», регіональна газета. Виходить щочетверга. Засновники – Кам'янець-Подільська районна рада, Кам'янець-Подільська районна державна адміністрація, ВАТ «Адамс», трудовий колектив редакції. До 27 серпня 1991 – «Прапор Жовтня». Головний редактор (від 1978) – заслужений журналіст України, член Національної спілки письменників України Мар'ян Іванович Красуцький (народився 5 січня 1943). * З новосіллям, колеги! // Подолянин. – 1993. – 3 листопада. – С. 1; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 168–169.

«КРАЙ КАМ'ЯНЕЦЬКИЙ», документально-публіцистичне видання. Побачило світ 2006 у видавництві «Оіюм». Презентація відбулася 21 лютого 2006 у районному Центрі культури та мистецтв. 128-сторінкова великоформатна повноколірна книга розповідає про природу, історію, побут Кам'янець-Подільського району. Голова редакційної колегії Едуард Кульчицький. Автори: Іон Винокур, Павло Гладченко (заступник голови редакційної колегії), Степан Ковальчук, Танасій Колотило, Мар'ян Красуцький, Людмила Любінська, Микола Матвєєв, Сергій Трубчанінов (упорядник і науковий редактор видання). * Будзей Олег. Перша районна ластівка // Подолянин. – 2006. – 24 лютого. – С. 9; Зарицький Микола. Дзеркало Краю Кам'янецького // Край Кам'янецький. – 2006. – 2 березня. – С. 1; Гарук Ольга. Слово про рідний край: Резонанс // Край Кам'янецький. – 2006. – 6 квітня. – С. 3.

*КРАЙНІЙ ПРОВУЛОК. Селище цукрового заводу. Виборча дільниця № 37. Назву надано 30 листопада 1961. Відходить від вулиця Маршала Харченка на південний захід, перетинає вулиця Затонського. Лежить між провулками Степовий і Будівельників. # Коли провулку давали назву, він був найпівденнішим у місті: справді – крайнім. Пізніше на південь від Крайнього з'явився провулок Будівельників. І хоч Крайній провулок перестав бути крайнім, назва збереглася (як історична пам'ять про колишню крайність; або як застереження: сьогодні ти – крайній, а завтра обов'язково знайдеться ще крайніший).

КРАКІВ – місто в Польщі, на річці Вісла, адміністративний центр Краківського воєводства. Місто-побратим Кам'янця-Подільського. 757,8 тисячі мешканців (2004). 20–23 жовтня 1997 у Кракові відбулася польсько-українська конференція «Кам'янець-Подільський: історія міста і його околиць». * Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Матусяк Т. Кам'янець – Краків: співпраця триває // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 1 листопада. – С. 1; Зачаровані Краковом // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 4.

КРАММА ЗАВОД. # Крамм Фрідріх Адольфович – німецький підприємець, гласний міської думи (1901–1905), уповноважений лютеранської громади міста, власник заводу. * Минуле і сучасне заводу: Розповідь старого кадровика / Записав Єф. Альперін // Прапор Жовтня. – 1947. – 3 жовтня. – С. 2.

КРЕДИТНИЙ РЕЙТИНГ «uaBB+». Означає, що ризик недотримання фінансових зобов'язань зведено до мінімуму. Наприкіці травня 2006 українське рейтингове агентство «Кредит-рейтинг» оголосило про надання Кам'янцю-Подільському довгострокового кредитного рейтингу «uaBB+». У зв'язку з цим у Києві 7 червня 2006 відбулася прес-конференція. * Кам'янецький рейтинг // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 25 травня. – С. 4; Рейтинг для кредиту // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 8 червня. – С. 5; Про туризм як про майбутнє // Подільська TV-інформ. – 2006. – 15 червня. – С. 1; Про Кам'янець на всю Україну! // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 15 червня. – С. 5; Кредитний рейтинг присвоєно // Сім днів. – 2006. – 15 червня. – С. 2; Кам'янцю-Подільському присвоєно кредитний рейтинг «uaBB+» // Фортеця. – 2006. – 15 червня. – С. 3; Кам'янець привабливий для інвестицій: Презентації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 2; Інвестори, ау!: Місто // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 2.

КРЕМІНЬ, мінеральне утворення з тонкокристалічного або аморфного кремнезему. В Кам'янець-Подільському районі кремінь розробляють у селах Гринчук, Малинівці. * Дехтулінський Е. С. Кремінь // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 223–224; Терлецький А. Корисні копалини нашого краю // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 липня. – С. 4.

*КРЕНКЕЛЯ ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Назву дано перед війною. До того – без назви. Веде з вулиці Нагірної на вулицю Річну. Підсумкові показники: справа – № 8, зліва – № 5. # Кренкель Ернст Теодорович (1903 – 1971) – доктор географічних наук, Герой Радянського Союзу (1938). Радист полярних станцій («Північний полюс-1», 1937–1938), арктичних експедицій («Сибіряков», «Челюскін» та інші).

*Кривоноса Максима вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Постишева (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Натомість 16 вересня 1993 міськвиконком вулиці Постишева надав ім'я Крип'якевича. # Кривоніс Максим (? – листопад 1648) – полковник Запорізького війська. 1648 очолював козацькі загони в битвах під Жовтими Водами, Корсунем, Пилявою. Помер від чуми під час облоги Замостя. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

Кривчани, село. Входило до Староушицької селищної ради. У зв'язку з будівництвом Дністровського гідровузла ухвалою Хмельницького облвиконкому від 27 жовтня 1981 вилучено з облікових даних. * Гарнага І. Кривчани: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 2 грудня. – С. 4.

*КРИЛЕНКА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки. Виборча дільниця № 2. Спочатку – Обжерна, до 17 лютого 1967 – Кооперативна. Виходить на вулицю Суворова. # Криленко Микола Васильович (1885 – 1938) – радянський державний і партійний діяч, юрист.

КРИНИЦЬКОГО, приватна аптека. Старе місто. Розташовувалася на Суконці. Відкрито 1831. Згодом аптека Сіцінського. # Криницький Григорій – провізор. Див. Подольские губернские ведомости. – 1839. – Официальная часть. – С. 217. * Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K.–Warszawa, 1915. – S. 25, 124–125.

*Крип'якевича вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Пархоменка (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Насправді міськвиконком 16 вересня 1993 на вулицю Крип'якевича перейменував вулицю Постишева. Вулицю ж Пархоменка досі не перейменовано. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

*КРИП'ЯКЕВИЧА ВУЛИЦЯ. Мікрорайон Східний (заводу «Електрон»). Виборча дільниця № 34. Первісна назва (від 1954) – Ботанічна; від 17 лютого 1967 до 16 вересня 1993 – Постишева. 28 лютого 1985 пленум міської ради ветеранів запропонував перейменувати на вулицю Лелюшенка. З'єднує вулиці Князів Коріатовичів і Годованця. Протяжність – 6 кварталів. Проходить мимо Комсомольського парку. На вулиці розташувалися ЗАТ «Кам'янець-Подільський хлібокомбінат», ВАТ «Кам'янець-Подільська тютюнова фабрика» (фабрика перебралася в нові корпуси з казарм фортеці в Старому місті; першу продукцію в нових цехах випущено 1 квітня 1995). # Крип'якевич Іван Петрович (1886 – 1967) – визначний український історик. * Рідіють ряди більшовиків. На карті Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 29 вересня. – С. 1; Обращение // Кам'янець-Подільський вісник. – 1985. – 11 березня. – С. 1.

*КРИП'ЯКЕВИЧА, 3. ВАТ «Кам'янець-Подільська тютюнова фабрика».

*КРИП'ЯКЕВИЧА, 5. ЗАТ «Кам'янець-Подільський комбінат хлібопродуктів».

*КРУГЛИЙ ПРОВУЛОК. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Підходить зі сходу до вулиці Суворова (наприкінці її, між № 60 і № 62). Останні номери: непарний – 5, парний – 34. Назву провулку (між тодішніми кварталами 66 і 67) надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. * Будзей О. Круглий: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 27 лютого. – С. 5.

*КРУГЛИЙ ПРОВУЛОК, 5. Двоповерховий будинок. Збудовано 1911. Тут розміщувалася вища початкова школа, 1921–1941 – третя трудова школа (від 24 січня 1928 – імені 10-річчя Радянської влади на Україні (відповідно до постанови президії міської ради; постанову затверджено на засіданні президії Кам'янецького округового виконкому 7–8 лютого 1928); згодом школі належав також будинок №3). У 1944–1945 тут розміщувалася школа-інтернат для сліпих дітей (директор Ядвіга Каштанова). Тепер тут розміщується корпус бібліотечного відділення училища культури. * [Анкета з обстеження школи] // К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 87. – Аркуш 10; [Про надання імені] // К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 104. – Аркуші 30, 33 зворот.

«КРУГОЗІР», книгарня. Відкрито у жовтні 1969 на вулиці Чкалова (тепер Князів Коріатовичів) у новозбудованому будинку № 5. 1982 при книгарні створено міський клуб любителів книги. Нині приватна крамниця науково-технічної літератури (підприємець Віталій Васильович Гайсан). * Глейзер Н. Запрошує «Кругозір» // Прапор Жовтня. – 1969. – 31 жовтня. – С. 4; Сорокань В. Кожному виданню – свого читача, або Як пропагують книгу працівники магазину «Кругозір» // Прапор Жовтня. – 26 листопада. – С. 2–3; Подільський І. Створено клуб любителів книги. – 1982. – 3 листопада. – С. 4; Марунчак Микола. Книгу продати – не річку перейти: Підприємництво // Подолянин. – 2002. – 2 серпня. – С. 4.

Крупської, артіль. 1957 перетворено на бавовняну фабрику.

*Крупської вулиця. Новий план, мікрорайон Східний (заводу «Електрон»), селище цукрового заводу. Первісно – невелика новопланівська вулиця Дівоча, яка, ставши в радянський час вулицею Крупської, сильно просунулася на південний схід – аж до території сучасного м'ясокомбінату. Нині (від 31 серпня 1993) дві вулиці – Гагенмейстера та Маршала Харченка. Первісна пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, – вулиця Шолом-Алейхема (на заміну тієї, що була в Старому місті і якій 1990 повернули давню назву – Гімназійний провулок). # Крупська Надія Костянтинівна (1869–1939) – професійна революціонерка, дружина Володимира Ілліча Леніна.

КРУЧА, водоспад. Розташувався під Замковим мостом. Висота падіння води – 2 м, ширина – понад 1 м. * Сорочан Ю. Чи знаєте Ви, що...: Це цікаво // Подолянин. – 1997. – 24 жовтня. – С. 6.

КРУШАНІВКА, село. Центр Крушанівської сільської ради (без підпорядкованих сіл). 17 серпня 1966 у селі в колгоспників Марії Тодосівни та Василя Петровича Галампетів народилася донька Софія, яка протягом двох десятиліть була символом радянсько-болгарської дружби. * Крушанівка // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 360–361; Будзей Олег. Софія у квадраті: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 11 серпня. – С. 7.

КРУШАНІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 768 (чоловіків – 328, жінок – 440). Голова Іван Васильович Посітко. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

«КСЕНІЯ», готельний комплекс. Підзамче. # Названо на честь Ксенії Пшеничнюк – доньки власниці комплексу Галини Адамівни Локай. * Ласкаво просимо до «Ксенії» // Ділове місто. – 2004. – 17 червня. – С. 3; Мислюк Любов. Золота корона подоляночки: Конкурси // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 29 грудня. – С. 1, 2.

Кубачівка, село. Нині (згідно з ухвалою Хмельницького облвиконкому від 12 січня 1967) в складі села Смотрич. Перша виявлена згадка в документах – 1460 (в дозволі польського короля Казимира IV Ягеллончика збирати десятину на користь кам'янецьких біскупів). Давні варіанти назви – Кобачівка, Кубачівці. Була центром Кубачівської сільської ради (до 11 серпня 1954). * Фаренюк П. «Пожовтіли ячмені за Кубачівкою...» // Прапор Жовтня. – 1990. – 30 травня. – С. 3; Кубачівка: Штрихи до історії містечок і сіл // Час: Інформаційний бюлетень. – 2006. – № 2(2). – С. 3.

Кубачівська сільска рада. Указом Президії Верховної Ради УРСР від 11 серпня 1954 приєднано до Колибаївської сільської ради.

КУДРИНЦІ, село. Входить до Завальської сільської ради. Розташувалося на лівому березі Збруча. Перша згадка – 1493 (подимний список). Разом із Кудринцями, розташованими на правому березі Збруча (нині село Борщівського району Тернопільської області), утворювали (до 1772, коли Галичина відійшла до Австрії) єдине село. Правобережну частину називали Горніми Кудринцями (або містечком), лівобережну – Нижніми або Дольними Кудринцями (або ще – село Кудринці, передмістя Кудринців). Спочатку Кудринці належали кам'янецькому староству, із середини 16 століття стали приватною власністю. У 16 столітті належали Гербуртам. 1518 Микола Гербурт добився у польського короля Сигізмунда І Старого привілею, згідно з яким Кудринці (власне, Горні Кудринці) стали містом. У селі народився поет Володимир Михайлович Отроковський (1892–1918). * Кудринцы // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 289–292; Гарнага І. Кудринці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 9 грудня. – С. 4; Ярема М. На розі історії: Далеке і близьке // Прапор Жовтня. – 1981. – 22 серпня. – С. 4.

*КУЗНЕЧНА (КУЗНЕЦЬКА) ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Простяглася від Турецького бастіону на південь. Колись доходила до Вірменського бастіону. В описі міста 1700 р. мала назву – вулиця від замку над скелею. На вулиці біля будинку № 4 є грот-колодязь. Від вулиці до Польської брами ведуть сходи Фаренгольца. Зантуською вулицею з'єднується з Татарською. Колишнім Училищним провулком (нині без назви) з'єднується з Польським ринком. З вулиці через хвіртку Святого Яцека можна увійти до садиби палацу католицького єпископа. # Колись тут жили та працювали в кузнях ковалі. * Альперін Ю. Вулице моя рідна... // Прапор Жовтня. – 1962. – 25 серпня. – С. 4; Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 4. Кузнечна вулиця // Прапор Жовтня. – 1969. – 24 грудня. – С. 4; Терлецький А. Кузнечна: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1982. – 30 січня. – С. 4; Осетрова Г. Вулиця Кузнецька: Старе місто: майдани, вулиці, провулки // Подолянин. – 1993. – 16 червня. – С. 3; Будзей О. Кузнечна: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 29 серпня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 174.

*КУЗНЕЧНА, 4. Грот-колодязь. * Грот-колодец, XVI в. (ул. Кузнечная, 4) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К.: Будівельник, 1986. – С. 148–149.

Кузьменка будинок. → Троїцька, 4.

*КУЙБИШЕВА ВУЛИЦЯ. Селище цукрового заводу. З'єднує вулиці Маршала Харченка та Сергєєва-Ценського. На вулиці Куйбишева закінчується вулиця Франка. Становить північну межу території цукрового заводу. Житлових будинків на вулиці немає. # Куйбишев Валер'ян Володимирович (1888 – 1935) – радянський державний і партійний діяч.

*Куйбишева майдан. Старе місто. Радянська назва давнього та нинішнього (від 11 вересня 1990) Троїцького майдану. # → Куйбишева, вулиця.

*Куйбишева узвіз. Старе місто. Нині не існує. Вів з Новопланівського мосту на Троїцький майдан. Спочатку мав назву Троїцький узвіз, потім вулиця Губашова. # → Куйбишева, вулиця.

*КУЛИКА ВУЛИЦЯ. Виборча дільниця № 34. Первісно від 1954 до 17 лютого 1967 – провулок Новий. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Софії Русової. З'єднує вулиці Лермонтова та Годованця. Вулицю перетинають вулиці Сіцінського, Пановецька, звідси починається вулиця Маршала Харченка. # Кулик Іван Юліанович (насправді – Ізраїль Юделевич; 1897 – 1937) – український поет. Двічі (1921–1922, 1930–1932) працював у Кам'янці-Подільському. * Петляк Ф. І. Ю. Кулик в педінституті: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1970. – 21 липня. – С. 4; Альперін Ю. Життя, творчість, революція: До 75-річчя з дня народження Івана Кулика // Прапор Жовтня. – 1972. – 26 січня. – С. 3; Науменко Г. Спогади про Івана Кулика // Прапор Жовтня. – 1972. – 26 січня. – С. 3; Єфімов А. Ювілейний вечір І. Ю. Кулика // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 лютого. – С. 3; Собчук В. В революцію – революціонером: На екрані Іван Кулик // Прапор Жовтня. – 1972. – 10 листопада. – С. 4.

«КУЛІНАРІЯ», крамниця. На початку 1973 відкрито на вулиці Котовського. Адреси крамниць кулінарії (1975): Котовського, 18; Привокзальна, 18; Червоноармійська, 57; Чкалова, 7; Петровського, 3. * Анатолько Н. «Заходьте, будь ласка» // Прапор Жовтня. – 1973. – 16 лютого. – С. 4; Реклама – ваш друг // Прапор Жовтня. – 1975. – 13 серпня. – С. 4.

*Куліша Пантелеймона вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Фабріціуса (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Пропозицію не реалізовано. # Куліш Пантелеймон Олександрович – український письменник. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

«КУЛІШНЯ», кафе. Новий план. Вулиця Пушкінська. До 1985 – «Юність». * Вірич Г. На гостину до «Кулішні»: Як Вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1985. – 3 грудня. – С. 3.

КУЛЬТУРИ, міський відділ. Завідувачі: від 20 квітня 1971 – Іван Григорович Старий; до 1986 – Микола Володимирович Павлюк; від вересня 1986 – Володимир Валентинович Шедловський (народився 20 квітня 1948). * Сесія міської Ради: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 квітня. – С. 1; Будзей Олег. Володимир Шедловський: «Найгірші часи ми вже пережили» // Подолянин. – 2006. – 17 березня. – С. 5-ТБ.

КУЛЬТУРИ УЧИЛИЩЕ. Адреса головного корпусу – Зарванська, 3. Сучасна назва від 1990. Створено 1 серпня 1944 як технікум політосвіти, від 1947 – технікум підготовки культосвітніх працівників, від 1961 – культосвітнє училище. 1967 відкрито хореографічний відділ. 1975 в актовому залі училища виступала Діана Петриненко. Серед випускників український поет Василь Василашко, заслужена артистка України Марина Одольська, актриса Хмельницького обласного театру ляльок Наталія Брижань. * Нові спеціальності: Людина вибирає професію // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 липня. – С. 4; Демчик С. Двадцять п'ять // Прапор Жовтня. – 1970. – 1 січня. – С. 3; Слюсар Б. Співає Діана Петриненко: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1975. – 15 березня. – С. 4; Слюсар Б. Уперше в місті // Прапор Жовтня. – 1975. – 25 березня. – С. 4; Гончарук М. І. Брижань Наталія Володимирівна // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 450; Кетяг сліпучого квіту: До 75-річчя заснування Кам'янець-Подільського училища культури. – [Кам'янець-Подільський, 2005] – 72 с.; Будзей Олег. Двічі народжене: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 20 травня. – С. 6; Будзей Олег. Мелодії 75-ї весни: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 27 травня. – С. 5.

КУЛЬТУРИ ТА ВІДПОЧИНКУ ПАРК. Новий план. Первісно – Новий бульвар, потім – Пушкінський. 9 квітня 1936 надано ім'я Леніна. У парку працювали танцмайданчик, більярдна, Зелений театр, від 1961 кінотеатр «Малятко» на 50 місць у переобладнаному залізничному вагоні [1975 – кінотеатр «Мир»]. У парку сеанси одночасної гри в шахи проводили: улітку 1960 та влітку 1971 – майстер спорту Віктор Люблінський (Москва), улітку 1979 – майстер спорту Віктор Желяндінов (Львів), в серпні 1984 – міжнародний майстер Йосип Ватников (Москва). 23 липня 1995 згоріло приміщення, в якому була більярдна. * Савчук Е. Налагодити масову роботу в парку культури й відпочинку // Прапор Жовтня. – 1947. – 6 серпня. – С. 2; Демчик С., Сочевцов П. Ви прийдете в парк...: Роздуми перед відкриттям сезону // Прапор Жовтня. – 1965. – 10 квітня. – С. 4; Поворозник Л. На 12 дошках // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 червня. – С. 4; Радяться культпрацівники // Прапор Жовтня. – 1975. – 22 січня. – С. 4; Єрдякова Г. Весело малюкам // Прапор Жовтня. – 1975. – 25 липня. – С. 4; Кирилюк І. Загадковий склад пального: Повертаючись до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 січня. – С. 4; Мілер П. Парк потребує допомоги: Замість «Резонансу» // Прапор Жовтня. – 1989. – 15 лютого. – С. 4; Манжуловський Олег. Апофеоз безгосподарності: Біль душі // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 8.

КУЛЬЧІЄВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1753 (чоловіків – 787, жінок – 966). Голова Станіслав Михайлович Радавчук. * Гуменюк Поліна. Потурбувався сільський голова // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 березня. – С. 3; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

КУЛЬЧІЄВЕЦЬКА ШКОЛА. Сьогодні – загальноосвітня I–III ступенів. Директор Ольга Яківна Ляльчук. * На свято до школи // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 червня. – С. 1.

Кульчієвецьке, село. Від 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Слобідка-Кульчієвецька.

КУЛЬЧІЇВЦІ – село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Калиня, Суржинці, Фурманівка). * Кульчіївці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 361; Гарнага І. Кульчіївці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 16 грудня. – С. 4.

КУМКА ЗВИЧАЙНА (Bombina bombina) – вид безхвостих земноводних. У межах Кам'янця-Подільського трапляється в струмках, що впадають у Смотрич. Широко розповсюджена на території Кам'янець-Подільського району. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

КУПАЛО (КУПАЙЛО) – в давньоруських писемних джерелах описується як поганський бог земних плодів, якому приносили в жертву хліб – головний плід землі. Свято Івана Купала збігається тепер із християнським святом Різдва Іоанна Предтечі в день літнього сонцевороту. Як народне свято відбувається з багатьма своєрідними обрядами та піснями. 6 липня 1991 уперше на березі Смотрича історико-культурологічне Подільське братство (голова Мирослав Мошак) провело розваги напередодні Івана Купала. Відтоді «братчики» щороку 6 липня (за будь-якої погоди!) виходили на берег Смотрича (востаннє 2001). 7 липня 2006 у селі Гуменці відбулося районне театралізоване свято «Ой, на Івана та й на Купала». В рамках свята проведено дитячий конкурс «Міні-міс кам'янчанка-2006» для учениць 5–7 класів. * Купало // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 689; Будзей Олег. Як ковток джерельної води // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 13 липня. – С. 4; За будь-якої погоди // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 11; Урода Борис. Ой, на Івана та й на Купала: Репортаж // Край Кам'янецький. – 2006. – 13 липня. – С. 1; Власюк Вероніка. Гуменці святкували Івана Купала // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 13 липня. – С. 6; Дорошенко Тетяна. Ой, на Івана та й на Купала // Сім днів. – 2006. – 13 липня. – С. 2; Купала розгулявся під Кармелюковою горою / Підготувала Альона Довгань // Фортеця. – 2006. – 13 липня. – С. 2.

КУТЕП (Київський університет туризму, економіки й права). Засновано 1995. Є філія в Кам'янці-Подільському (Соборна, 1). 26 жовтня 1999 відбулася прес-конференція з нагоди утворення навчально-консультаційного пункту в Кам'янці-Подільському (завідувач – кандидат педагогічних наук Дарина Іванівна Басюк). 1 вересня 2000 50 першокурсників розпочали навчання на стаціонарі. * Новий довідник для вступника до ВНЗ. – К., 2003. – С. 38–39; Вузів у місті побільшало // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 29 жовтня. – С. 1; Деркач-Короткова Яна. За туризм візьмуться фахівці: Освіта // Подолянин. – 2000. – 15 вересня. – С. 2; Дата утвердження факультету: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 15.

*КУШЕЛЄВА ВУЛИЦЯ. Село Довжок, індивідуальна забудова на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. # Кушелєв Михайло Миколайович (1888 – 15 травня 1971, Житомир) – почесний громадянин міста (від 5 листопада 1967). Народився в Кам'янці-Подільському. Закінчив 4-класне міське училище. 1905–1912 – складальник Кам'янець-Подільської друкарні. 1(14) листопада 1917 обрано головою Кам'янець-Подільської Ради робітничих і солдатських депутатів. Від листопада 1918 до лютого 1919 працював у Кам'янець-Подільському більшовицькому підпіллі. * Кушелєв М. Влада Радам // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 листопада. – С. 2; Михайло Миколайович Кушелев: Почесні громадяни міста Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1967. – 12 грудня. – С. 2; Зельфонд Г. Кушелєву – 80 років // Прапор Жовтня. – 1969. – 17 січня. – С. 3; Кушелєв М. М.: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 травня. – С. 4; Козлова Н. Боєць революції: До 60-річчя Великого Жовтня / Малюнок Дмитра Брика // Прапор Жовтня. – 1976. – 24 листопада. – С. 3; Козлова Н. У перших лавах: Історії знаменні кроки / Малюнок О. Гусара // Прапор Жовтня. – 1987. – 28 лютого. – С. 2–3.

Кушнірська башта. Старе місто. Одна з назв башти Стефана Баторія.

«ЛА МУЕСТРА», щорічний міжнародний фольклорний фестиваль у місті Теруель (Іспанія). 25 серпня – 2 вересня 2006 Кам'янець-Подільський на ХХ фестивалі представляли танцювальні колективи «Горлиця» (учасник фестивалю від 1993), «Горличка», «Абра», майстри співу з Кам'янець-Подільського державного університету, майстри народних ремесел. # Ла Муестра – взірець (з іспанської). * Єленков Олексій. Корисно і приємно: свій талант показали й іспанців подивились... // Фортеця. – 2006. – 14 вересня. – С. 10; Жидачевська Євгенія. Bienvenidos, або Ласкаво просимо додому // Ділове місто. – 2006. – 14 вересня. – С. 8; Марковська Наталя. Від «Ла Муестри» до «Терра Героїки»: Фестивалі // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 2; Бевз Ольга, Гординчук Микола. Як Кам'янець-Подільський прославився в Іспанії: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 15 вересня. – С. 1, 3.

*Лагерна вулиця. Новий план. Найдавніша назва нинішньої (від 21 квітня 1961) вулиці Гагаріна. У радянський час – Робітфаку, Постишева, потім знову Лагерна. # У 19 столітті тут (у південній частині майбутніх проспекту Грушевського та вулиці Гагаріна) розташовувався літній табір (російською – лагерь) військ кам'янецької залоги. * Гарнага І. Російські царі у Кам'янці: Відомі й невідомі сторінки історії. Олександр ІІ // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 10 липня. – С. 3.

*ЛАГЕРНИЙ ПРОВУЛОК. Виборчі дільниці № 19, № 21, № 22. Протяжність – 3 квартали. Проходить паралельно до вулиці Гагаріна та проспекту Грушевського, тягнеться від Північної до Пушкінської вулиці. # Назву провулкові дала Лагерна вулиця, яка з квітня 1961 стала вулицею Гагаріна.

*Лагерний провулок. Первісна назва в другій половині 19 століття сучасної вулиці Соборної.

*Лагерний провулок. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Дівочої. Сьогодні вулиця Гагенмейстера.

*ЛАДИГІНА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Первісно – Столярний провулок (назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії). У радянський час до війни перейменовано на Колгоспний провулок, а 1984 (з нагоди 40-річчя визволення Кам'янця-Подільського від німецько-фашистських загарбників) – на вулицю Ладигіна. З'єднує Пушкінську та Зіньковецьку вулиці, проходить паралельно до вулиці Суворова. Протяжність – 5 кварталів. # Ладигін Іван Іванович – генерал-майор, командир 121-ої Рильсько-Київської орденів Суворова та Богдана Хмельницького стрілецької дивізії, один із визволителів Кам'янця-Подільського від німецько-фашистських загарбників у березні 1944. * Брем В. Йшли у бій солдати // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 березня. – С. 3; Дембицкий Н. П. Бои за Каменец весной 1944 года. – Каменец-Подольский, 1999. – С. 45.

*Лазаретна вулиця. Старе місто. Одна з назв у 19 столітті нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Тринітарської. # Лазарет – невеликий лікувальний заклад при військовій частині; невеликий шпиталь [Словник української мови. – Т. 4. – К., 1973. – С. 436]. Вулиця виходила на Шпитальну вулицю біля північної огорожі військового шпиталю (лазарету), обладнаного в колишніх казармах фортеці. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 261.

*Лазаретна вулиця. Старе місто. Одна з назв вулиці Шпитальної. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 246.

ЛАЗНЕ-ПРАЛЬНИЙ КОМБІНАТ. 1 січня 1980 в лазні № 1 (Ленінської «Искры», 30) відкрито домову пральню. * Лугін П. Бородаті будови // Прапор Жовтня. – 1968. – 15 березня. – С. 2; Овчиник А. Обіцяного три роки ждем // Прапор Жовтня. – 1968. – 30 липня. – С. 3; Шановні друзі! // Прапор Жовтня. – 1980. – 1 лютого. – С. 4.

ЛАЗНЯ. 17 серпня 2006 міськвиконком дав дозвіл на будівництво в місті приватної лазні (на розі Суворова та Пушкінської – навпроти тринадцятої школи). Це буде двоповерхова споруда з мансардою. Передбачено чоловічий і жіночий зали, парові, невеличкі басейни. Будівництво планується розпочати 2006, а завершити 2008. * Санітаренко Г. Без освітлення і без води // Прапор Жовтня. – 1945. – 24 жовтня. – С. 2; Створити в місті необхідні комунально-побутові заклади // Прапор Жовтня. – 1946. – 28 квітня. – С. 1; Костюк П. З ким сталася аварія?: На побутові теми // Прапор Жовтня. – 1946. – 15 травня. – С. 2; Зайчик Д. Коли буде працювати лазня?: Нам пишуть // Прапор Жовтня. – 1947. – 4 лютого; Вік. Тор. На черзі дня – лазня // Прапор Жовтня. – 1947. – 24 грудня. – С. 2; Єрменчук Віктор. Четверта сесія: від зими до землі // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 9 жовтня. – С. 2. – Розділ: Як помити кам'янчан; З легкою парою! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 23 жовтня. – С. 1; «...Раз на рік ми ходимо в лазню» // Подільська TV-інформ. – 2006. – 24 серпня. – С. 2; З легким паром // Фортеця. – 2006. – 24 серпня. – С. 2; «На помывку, становись!» // Сім днів. – 2006. – 24 серпня. – С. 2; Приватна лазня у Кам'янці: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 серпня. – С. 2; «Каждый год мы с друзьями…» // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 2.

«ЛАКТІС», ВАТ. Первісно – молокозавод.

*Ламаний провулок. Старе місто. Нині не існує. Проходив із півдня на північ у кварталі всередині майдану Польський ринок. Назву надано міською думою 15(27) лютого 1900, затверджено 1902 Міністерством внутрішніх справ Росії. У народі називали поповою дорогою, поповою дірою. # Оскільки забудову майдану проводили в різний час, провулок, справді, був ламаним. Через провулок пролягав найкоротший шлях служителів культу до храмів, що були поза Ринком. * Папевська С. Це історії подих: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1987. – 12 грудня. – С. 2-3.

Ландвігера будинок. Триповерховий будинок на Троїцькому узвозі біля Новопланівського моста. → «Бомонд», кінотеатр.

ЛАПІДАРІЙ (від латинського lapis (у родовому відмінку lapidis) – камінь), зібрання кам'яних скульптур. 2001 в Кам'янці-Подільському в дворику палацу вірменського єпископа влаштовано лапідарій як складову частину відділу археології історичного музею-заповідника (відкриття відбулося 15 вересня 2001). В лапідарії експоновано знайдені на Поділлі кам'яні язичницькі ідоли. 20 вересня 2006 в рамках Дня міста в лапідарії відбулися поетичні посиденьки та презентація колективної поетичної збірки місцевих авторів «Грані тисячоліть на струнах слова». * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 221, 222.

ЛАСТІВЦІ, село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Збруч, Ісаківці). У селі народився поет Петро Васильович Фаренюк (28 листопада 1932 – квітень 2006). Рідному селу він, зокрема, присвятив вірші «Ластіці мої, ластів'ята...», «Я вдячний долі, своїй долі...». Від 1993 у селі проживає Герой Соціалістичної Праці (від 1 вересня 1951) Ганна Прокопівна Прокопенко (народилася 10 травня 1915 на Курщині), яка майже 60 років працювала в Грузії на чайних плантаціях. * Ластівці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 361; Гарнага І. Ластівці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1972. – 23 грудня. – С. 4; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 155–158; Пам'яті товариша // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 квітня. – С. 17; Грані тисячоліть на струнах слова. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 139–140.

ЛАСТОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1031 (чоловіків – 459, жінок – 572). Голова Валентина Миколаївна Гайдамащук. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

ЛАСЬКА, башта Старого замку. Інша назва – Біла. Діаментр башти – 11,5 м, товщина стін на рівні першого ярусу – 3 м. # Вважається, що архієпископ Ян Ласький дав кошти на спорудження башти. Пізніше слово «Ласька» трансформувалося в «Ляська», «Ляцька» і безпідставно стало пов'язуватися з ентонімом «лях». * Пламеницька Є., Тюпич А. Дослідження фортеці триває: Вивчаймо рідний край // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 січня. – С. 4; Ляская башня, второя половина XV – начало XVI вв., 1544 г. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 188; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 18.

ЛАУРІ ПШЕЗДЕЦЬКІЙ, надмогильний пам'ятник. Автор – Віктор Бродський. Зберігається з 1938 у Кафедральному костелі. # Бродський Віктор Петрович (1826 – 1904) – російський скульптор, жив у Римі. Пшездецька Лаура – донька відомих подільських магнатів. Померла 1874 на 21-му році життя від туберкульозу хребта. Хворобу спричинила травма від падіння з коня. * Троїцька Л. Мармурова Лаура // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 6 лютого. – С. 4; Сис Т. Завдяки музейникам: Повертаючись до надрукованого // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 24 квітня. – С. 2; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 164–165; Міркотан О. Амвон, Лаура, мінарет... // Подолянин. – 2005. – 2 грудня. – С. 1, 6.

Лахмановича книгарня. Одна з чотирьох книгарень, названих Олександром Прусевичем (1915). Тут також розміщувалася окрема контора газети «Подольский край», що виходила від 1906. # Д. Лахманович. * Подольский край. – 1906. – № 63 (2 июня). – С. 1; Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 126.

ЛАХОЛЬМ, місто на півдні Швеції (лен Халланд), на річці Лаган. Побратим польського міста Ґлоґув. 29 травня 2004 під час перебування в Ґлоґуві кам'янецької делегації та контактів із бургомістром Лахольма Яном Густавсоном було висловлено побажання про утворення «троїстого союзу»: Кам'янець-Подільський – Ґлоґув – Лахольм. * Під знаком побратимства: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 4 червня. – С. 3; Гординчук Микола. Крок в утвердженні партнерства // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 11 червня. – С. 2.

Левада, село. Від 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Рихта.

*ЛЕВАНЕВСЬКОГО ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Давня назва – Татарська вулиця. # Леваневський Сигізмунд Олександрович (1902 – 1937) – радянський льотчик, Герой Радянського Союзу (1934). Учасник рятування челюскінців (1934). Загинув під час перельоту з Москви до США. * Тайна арктической катастрофы // 100 великих загадок ХХ века. – М., 2004. – С. 174–176.

ЛЕГКА АТЛЕТИКА. * Слободян М. Росте династія // Прапор Жовтня. – 1984. – 11 серпня. – С. 3.

ЛЕГКИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ, завод (ЗЛМК). Нині ВАТ «Модуль». Адреса – Хмельницьке шосе, 7. Будівництво розпочато 16 квітня 1977 (у день Всесоюзного комуністичного суботника). Тоді це був завод металоконструкцій. Першу чергу мала здати в експлуатацію наприкінці 1979, а завершити будівництво 1980. У грудні 1984 здано в експлуатацію першу чергу виробничого корпусу, побутових приміщень і низку допоміжних об'єктів. Тоді ж зварено перші конструкції. 1 січня 1985 підписано наказ про введення в дію першого пускового комплексу та створення Кам'янець-Подільського заводу металоконструкцій. Виготовляти продукцію почали в січні 1985. У грудні 1986 здано в експлуатацію виробничі площі головного корпусу. Директори (голови правлінь): з 1977 – Віталій Васильович Бокітько, 1985–1993 – Генріх Олександрович Галицький (1932–1994), Павло Олександрович Желтянніков, з липня 1997 – Микола Дмитрович Чорномиз, з листопада 2003 – Ігор Олександрович Титов (24 грудня 1961). * Завод новобудов: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1977. – 14 травня. – С. 2; Василенко І. Початок біографії: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1985. – 19 січня. – С. 1; Полинюк В. Зростають потужності // Прапор Жовтня. – 1987. – 1 січня. – С. 1; «Модулю» – 20 років! // Край Кам'янецький. – 2004. – 23 грудня. – С. 1; ВАТ «Модуль»: будуймо разом! // Край Кам'янецький. – 2004. – 23 грудня. – С. 2.

«ЛЕЖАЧИЙ ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ», засіб обмеження швидкості та регулювання руху. У серпні 2006 у Старому місті встановлено 5 «лежачих поліцейських»: з обох кінців Новопланівського мосту, поблизу будинку районної державної адміністрації, навпроти ратуші, біля Старої фортеці. * Не газуй, пригальмуй! // Фортеця. – 2006. – 17 серпня. – С. 2; «Поліцейські» вже лягли!..: Добра новина // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 2.

«ЛЕЛЕКА», дитячий клуб при ЖЕК № 2. Адреса – Тімірязєва, 122. Відкрито 28 травня 1980. На 2006 заплановано ремонт приміщення клубу. * Чайчук В. Зустрічай, «Лелеко»! // Прапор Жовтня. – 1980. – 7 червня. – С. 4; В один абзац // Прапор Жовтня. – 1980. – 11 липня. – С. 3; Беляєва О. Хто приніс «Лелеку»?: У школярів – канікули // Прапор Жовтня. – 1981. – 7 січня. – С. 3; Гайдамашко Вікторія. Реанімацію дитячих клубів почали з «Сатурна»: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 23 грудня. – С. 5.

«ЛЕЛЕКА», дошкільний навчальний заклад № 23. Тімірязєва, 121. * Федоришина Світлана. «Лелека». Політ у тридцять років: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 3 листопада. – С. 6.

ЛЕЛЕКА БІЛИЙ (Ciconia ciconia), вид птахів ряду лелекоподібних. Трапляється під час полювання в Смотрицькому каньйоні, а також біля ставків ПДАТУ та на полігоні військово-інженерного інституту. * Матвєєв М. Д. Орнітофауна м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 162.

*ЛЕЛЮШЕНКА ВУЛИЦЯ. Показано в Атласі-плані ППП «Лібріс» (2000). Селище Першотравневе. # Лелюшенко Дмитро Данилович (1901 – 1987) – генерал армії (1959), Герой Радянського Союзу (1940, 1945), Герой ЧССР (1970). З березня 1944 – командувач 4-ої гвардійської танкової армії, брав участь у визволенні Кам'янця-Подільського. Почесний громадянин міста (1974).

ЛЕНІВКА, село. Входить до Китайгородської сільської ради.

*Леніна вулиця. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) частина вулиці Зарванської від Троїцького майдану до майдану Руський ринок. Колись Поштова, якій 20 березня 1923 надано ім'я Леніна. Від 17 лютого 1967 до 11 вересня 1990 – вулиця Косіора. # Ленін (справжнє прізвище Ульянов) Володимир Ілліч (1870 – 1924) – російський революціонер, засновник та ідеолог більшовизму. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Гарнага І. Ім'я Леніна на карті Кам'янеччини // Прапор Жовтня. – 1980. – 22 жовтня. – С. 2; Кравчук Л. Ім'я В. І. Леніна на карті міста: Маршрути далекі і близькі // Прапор Жовтня. – 1981. – 18 серпня. – С. 3.

*ЛЕНІНА ВУЛИЦЯ. Відходить на схід від вулиці Вокзальної. Початковий відрізок вулиці Леніна належить місту, далі це центральна вулиця села Кам'янка.

*Леніна площа. Старе місто. Нині Троїцький майдан.

*Леніна площа. Новий план. Назву надано 1970. Нині (від 1 червня 1992) майдан Відродження. # → Леніна, вулиця.

*Леніна проспект. Нині (від 1 червня 1992) проспект Грушевського. До 17 лютого 1967 – вулиця Загородня. # → Леніна, вулиця.

Леніна хутір. Тут розташовувалася дослідна станція сільськогосподарського інституту. * [Схематичний малюнок міських земель, які перебували в користуванні сільськогосподарського інституту] // К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 101.

«ЛЕНІНЕЦЬ», багатотиражна газета артілі імені Леніна села Голосків. Перше число побачило світ 5 грудня 1956. * По сторінках багатотиражних колгоспних газет // Радянська Кам'янеччина. – 1956. – 7 грудня. – С. 2.

«ЛЕНІНСЬКИМ ШЛЯХОМ», багатотиражна газета артілі імені Сталіна села Сокіл. Перше число побачило світ 5 грудня 1956. * По сторінках багатотиражних колгоспних газет // Радянська Кам'янеччина. – 1956. – 7 грудня. – С. 2.

Леніну пам'ятник. Стояв на площі Леніна (нині майдан Відродження). Скульптори: Галина Кальченко, Анатолій Білостоцький, Оксана Супрун. Архітектори: Тарас Довженко, Ізяслав Медведовський. Відкрито 14 квітня 1970. У відкритті взяв участь заступник Голови Ради Міністрів УРСР Сергій Андріанов. 29 серпня 1991 позачергова сесія Кам'янець-Подільської міської Ради ухвалила, зокрема, демонтувати на центральному майдані міста пам'ятник Ленінові. Сесія також доручила раді голів постійних комісій і виконкому визначити місце для перенесення пам'ятника. Перша спроба демонтувати пам'ятник (20 вересня 1991) виявилася невдалою. Через рік (18 серпня 1992) друга спроба стала успішною – семитонну скульптуру відправили в КАТП-222808, де вона й досі зберігається як комунальна власність міста. 23 січня 2002 сесія міської ради дозволила встановити демонтований пам'ятник у сквері Васильєва. * Спігер В. Свято кам'янчан // Прапор Жовтня. – 1970. – 17 квітня. – С. 2; Сорокань В. Перший пам'ятник Леніну // Прапор Жовтня. – 1986. – 1 травня. – С. 3; Міркотан Ольга. «Наш паровоз вперёд летит… в коммуне остановка»: Сесія // Подолянин. – 2001. – 21 лютого. – С. 2; Бабляк Віталій. Вірний ідеям: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 27 лютого. – С. 3; Урода Борис. Голий постамент: Новорічний фейлетон // Край Кам'янецький. – 2005. – 30 грудня. – С. 2.

Леніну пам'ятник. Стояв у парку культури та відпочинку. Встановлено 1932. Знищено фашистами. Новий пам'ятник було намічено збудувати до 7 листопада 1947. Насправді встановлено 1948. Знесено після 1991. * К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 103. – Аркуші 441, 442, 443; XVIII сесія міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1947. – 1 квітня. – С. 1; Ахмаметьєв О. На впорядкуванні міста // Прапор Жовтня. – 1947. – 3 серпня. – С. 1; Кравчук Л. Ім'я В. І. Леніна на карті міста: Маршрути далекі і близькі // Прапор Жовтня. – 1981. – 18 серпня. – С. 3; Коваль П. Леніна вкрали, залишився... Мілер // Край Кам'янецький. – 1994. – 21 травня. – С. 2.

*Ленінградська вулиця. Новий план. Нині (від 1 червня 1992) вулиця Лесі Українки. Давні назви – Петербурзька, Петроградська, Затонського. # Ленінград – назва російського міста Санкт-Петербург у 1924–1991. * Браеску А. Намул, або Покручі на будь-який смак: Рядком публіцистики // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 вересня. – С. 2–3.

*Ленінської «Искры» вулиця. Новий план. Нині (з 1 червня 1992) вулиця Драй-Хмари. Попередні назви – Хрестова, Михайличенка. # «Искра» – перша загальноросійська політична марксистська нелегальна газета, заснована Володимиром Леніним. Видавалася за кордоном (1900–1905). Транспортувалася в Росію – зокрема, і через Кам'янець-Подільський. * Довганюк І. Іскрівці // Прапор Жовтня. – 1966. – 22 квітня. – С. 3; Довганюк І. Явочна квартира «Искры»: Нове в історії нашого міста // Прапор Жовтня. – 1966. – 25 червня. – С. 2; Довганюк І. Іскровець М. М. Кудрін: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 17 серпня. – С. 3.

«ЛЕНФІЛЬМ», найстаріша радянська кіностудія. 1918 зняла перший художній фільм. 1968 у селі Брага знімала епізоди фільму «На війні, як на війні». * Соблук В. Народження фільму // Прапор Жовтня. – 1968. – 14 серпня. – С. 4.

*ЛЕОНТОВИЧА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 7. Назву дано 1957 запроектованій вулиці, коли збільшено земельну площу селища Смирнова. Одна із семи вулиць, що з'єднує вулиці Чехова та Саксаганського. # Леонтович Микола Дмитрович (1877 – 1921) – український композитор, хоровий диригент, музично-громадський діяч, педагог, збирач музичного фольклору. У Кам'янці-Подільському закінчив (1899) Подільську духовну семінарію. * Слюсар Б., Панчук В. М. Д. Леонтович і Поділля: До 90-річчя з дня народження // Прапор Жовтня. – 1967. – 13 грудня. – С. 4.

ЛЕОНТОВИЧУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Шевченка, 13. Відкрито 12 грудня 2002 на колишньому корпусі Подільської духовної семінарії, в якій 1892–1899 навчався видатний український композитор Микола Леонтович (1877–1921). Автори пам'ятного знака Борис Негода, Володимир Лашко та Леонід Киселюк. * Гординчук Микола. Миколі Леонтовичу від вдячних кам'янчан: Вшанування // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 20 грудня. – С. 1; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 212, 213.

*Лепкого Богдана вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Червоного козацтва (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Насправді міськвиконком 4 листопада 1993 вулицю Червоного козацтва перейменував на Укмергеську. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

*ЛЕРМОНТОВА ВУЛИЦЯ. Виборча дільниця № 32. Первісно (з 1954) провулок Польовий. До 8 вересня 1964 – вулиця Польова. З'єднує вулиці Першотравневу та Крип'якевича. Від неї беруть початок вулиці Мічурінська та Кулика. # Лермонтов Михайло Юрійович (1814 – 1841) – російський поет.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ ВУЛИЦЯ. Новий план і Руські фільварки. Виборчі дільниці № 17, № 20, № 29, № 33, № 35, № 36. Первісна назва вулиці – Петербурзька, від 1914 – Петроградська; в радянські часи від 20 березня 1923 до війни – Петровського; за німців (із лютого 1942 до березня 1944) – Німецька; після війни до 1 червня 1992 – Ленінградська. Тягнеться від вулиці Північної за вулицю Південну. Довжина вулиці – 18 кварталів. Підсумкові показники: зліва – № 125 (сауна «Каприз» і міні-готель), справа – № 106. На вулиці розташувалися об'єднаний міський військовий комісаріат, відділення громадянства, паспортної та імміграційної служби, ліцей, ЗОШ № 5, школа-інтернат (в будинку колишньої приватної жіночої гімназії Славутинської), коледж, інститут післядипломної освіти, ботанічний сад Подільської державної аграрно-технічної академії, гуртожиток № 2 індустріального технікуму, гуртожиток № 2 державного університету, центр дитячої творчості, станція юних техніків, універмаг «Ювілейний», крамниця «Карен», готель і ресторан «Україна», готельний комплекс «Фільварки-центр», молодіжний центр «Дружба», книгарня «Знахідка», крамниця та кафе «Вогник», студентська їдальня, кафе-бар «Фламінго», бар «Монте Крісто», дитяча поліклініка, бібліотека для дітей, колишній будинок побуту. На вулиці розміщувалася міська дошка пошани. Вулиця проходить попри сквери Гунські криниці та Танкістів. На вулиці народився поет Микола Бажан, жили народник Іван Турович, історик Євтим Сіцінський, лікар Кость Солуха, письменник Любомир Дмитерко, підпільник Вілен Поворін. Тут відвідував родину біохімік Борис Збарський. # Українка Леся (насправді Косач-Квітка Лариса Петрівна; 1871 – 1913) – видатна українська поетка. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Перейменування вулиць // Подолянин. – 1942. – 27 лютого; Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 104–109; Шкурко С. Вулиця Ленінградська: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1972. – 19 квітня. – С. 4; Шуханова Т. Вмирати стало зручніше: Справи земні // Подолянин. – 2001. – 13 липня. – С. 1; Будзей О. Леся Українка: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 30 серпня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 282, 283, 284, 292–295, 296–297; Будзей О. Лесі Українки: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 25 червня. – С. 5.

* ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 8. П'ятиповерховий гуртожиток № 2 індустріального технікуму. Будівництво вело будівельно-монтажне управління «Промжитлобуд». Здано в експлуатацію влітку 1974. * Ще одна студентська домівка: Обнови міста // Прапор Жовтня. – 1974. – 30 липня. – С. 3.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 20. На розі з вулицею Данила Галицького. До війни – клуб прикордонників. Після війни пристосовано під кінотеатр імені Войкова (в невеликому залі розмістили садові лавки на 200 глядачів). Директорами кінотеатру були Анастасія Федорівна Бірюкова, Герш Цалевич Гельбейн. Після реконструкції (від серпня 1961) – кінотеатр «Дружба». * Відремонтовано кінотеатр // Прапор Жовтня. – 1944. – 1 червня. – С. 2; Мак І. Кінотеатр не підготовлений до зими // Прапор Жовтня. – 1944. – 5 жовтня. – С. 2; В кінотеатрі // Прапор Жовтня. – 1944. – 5 грудня. – С. 2; Бірюкова, директор кінотеатру. Робота кінотеатру // Прапор Жовтня. – 1944. – 7 грудня. – 7 грудня. – С. 2.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 26А. Будинок, у якому 1904 народився Микола Платонович Бажан. На будинку встановлено меморіальну дошку.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 31. Будинок побуту. * Слободян М. До ваших послуг: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1984. – 22 грудня. – С. 4.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 34. Двоповерховий будинок на розі з вулицею Уральською. На першому поверсі колишня крамниця № 21 харчоторгу – гастроном «Весна», а нині – «Вогник». На другому поверсі – квартири. Будинок пошкоджено під час війни. У жовні 1945 проводилися підготовчі роботи для відбудови будинку (тодішня адреса – Ленінградська, 44): складено проектно-кошторисну документацію, завезено 12 кубометрів піску, заготовлялася цегла від зруйнованих будинків. * Радзевіч Л. Деякі підсумки відбудови // Прапор Жовиня. – 1945. – 24 жовтня. – С. 1; Пап'євський А. Більше зусиль до відбудовий міста // Прапор Жовтня. – 1946. – 20 лютого. – С. 1; Сочевцов П. Це важливо // Прапор Жовтня. – 1965. – 6 квітня. – С. 4; Шановні покупці! // Прапор Жовтня. – 1985. – 20 лютого. – С. 4.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 38. Міська дитяча бібліотека. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (№ 16-ХМ, ухвала Хмельницького облвиконкому від 4 вересня 1982). Під час Першої світової війни в будинку розташовувався штаб армій Південно-Західного фронту (серед командувачів – Олексій Олексійович Брусилов). До переїзду в нове приміщення (сучасна адреса – Князів Коріатовичів, 4) тут розміщувалася міська бібліотека для дорослих № 1. * Юрков Іван. Брусилов у Кам'янці-Подільському: До 90-річчя Брусиловського прориву // Подолянин. – 2006. – 7 липня. – С. 6.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 41. До 1967 тут розміщувалася міська центральна поліклініка. У серпні 1968 сюди з вулиці Пушкінської, 7 перебралися міська дитяча лікарня та міська дитяча поліклініка. * До відома населення // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 серпня. – С. 4.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 44А. * Мельник В. Навколо труби: Слідами одного листа // Прапор Жовтня. – 1972. – 5 квітня. – С. 3.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 46. Колишня садиба Євтима Сіцінського.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 50. На розі з вулицею Драй-Хмари. Здано в експлуатацію 1959. У будинку від 1962 жив Григорій Андрійович Тонкочеєв (2 жовтня 1904 – 3 червня 1991) – перший секретар міськкому КПУ (1953–1962), голова міськвиконкому (1964–1968), почесний громадянин міста (1968). До сторіччя з дня його народження на будинку 4 жовтня 2004 урочисто відкрито меморіальну дошку (автори – Борис Негода, Володимир Лашко, Леонід Киселюк). У будинку мешкав заслужений лікар України (2003) Аркадій Семенович Флаксемберг – головний лікар центральної районної лікарні (від вересня 2000), а від серпня 2004 – начальник Хмельницького обласного управління охорони здоров'я. * Таки заслужив!: Знай наших! // Подолянин. – 2003. – 20 червня. – С. 2; Стрімко пішов угору // Подолянин. – 2004. – 20 серпня. – С. 2.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 60. На розі з вулицею Сіцінського. Міський центр дитячої творчості (раніше – міський палац піонерів). Пам'ятка містобудування й архітектури (охоронний № 1672) – кам'яний будинок у стилі модерн. * Жилой дом, 1911–1914 гг. (ул. Ленинградская, 60) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – 157–158.

*ЛЕСІ УКРАЇНКИ, 71. На розі вулицею Гагенмейстера. Будинок Данила Бабічева. 1(14) серпня 1905 тут розмістилася приватна жіноча гімназія Степаниди Славутинської. Згодом тут розміщувалася п'ята школа. Її закінчили художниця Тетяна Яблонська, поетеса Наталя Кащук. Тепер тут розміщується школа-інтернат. 18 липня 2006 Кам'янець-Подільська міська рада дозволила встановити на будинку меморіальну дошку про те, що тут навчалася Наталія Кащук.

*Лесі Українки вулиця. Біланівка. До 19 серпня 1977 – Мала Біланівська; нині (від 18 березня 1993) – вулиця Івана Сірка (оскільки 1 червня 1992 вулиця Лесі Українки з'явилася в центрі міста).

ЛЕСІ УКРАЇНКИ, щорічна літературна премія за кращий твір для дітей. Запроваджено 1971 постановою ЦК Компартії України та Ради Міністрів УРСР. Серед лауреатів – поет Василь Василашко. * Літературна премія імені Лесі Українки // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 лютого. – С. 1.

ЛЄСОВОМУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Новий план. Адреса – Драй-Хмари, 5. Урочисто відкрито 17 червня 2001 (в десяту річницю смерті) на будинку, де мешкав у останні роки життя. Автори – Володимир Лашко, Леонід Киселюк. # Лєсовой Олександр Миколайович (13 березня 1926 – 17 червня 1991) – довголітній (1963–1985) перший секретар міськкому КПУ, почесний громадянин міста (1986). Довгий час (до 1980) прізвище в засобах масової інформації подавалося як Лісовий. 2005 видано книгу спогадів «Олександр Лєсовой». * Синові сільського трудівника // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 28.

«ЛИЙСЯ, ПІСНЕ», вокально-інструментальний ансамбль. У січні 1980 виступав у МБК, у його супроводі співав Яак Йола. * Софіяк М. Гість Яак Йоалла // Прапор Жовтня. – 1980. – 11 січня. – С. 4; Кривошия В. Лийся, пісне!: Суботні інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 січня. – С. 4.

ЛИПИ, село. Входить до Чабанівської сільської ради.

*ЛИСЕНКА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. Назву надано 5 червня 1947. З'єднує Нігинське та Хмельницьке шосе. Лежить між вулицями Мічуріна та Ватутіна. # Лисенко Трохим Денисович (1898 – 1976) – радянський біолог, агроном, родом з України; творець псевдонаукового мічурінського вчення в біології. Лисенко Микола Віталійович (1842 – 1912) – основоположник української класичної музики. Вулицю, очевидно, названо на честь Трохима Лисенка (адже паралельна до вулиці Івана Мічуріна), хоча нині сприймається як названа на честь Миколи Лисенка.

*ЛИСЕНКА ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. # → Лисенка, вулиця.

ЛИСКІВЦІ, село. Входить до Чабанівської сільської ради. У селі народився Іван Костянтинович Кирилюк (6 липня 1926) – природолюб, автор книги «Радісні й сумні, трагічні і щасливі події у природі, а також цікаві та важливі події» (2006). Відкриває книгу розділ «Село Лисківці». * Гарнага І. Лисківці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 27 січня. – С. 4; Ромарнюк В. Чабанівка. – Кам'янець-Подільський, 1997. – С. 13–14.

ЛИСОГІРКА, село. Входить до Гуменецької сільської ради. Раніше Мукша-Колубаєвецька. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. У травні 1989 відкрито пам'ятник воїнам, які не повернулися з фронтів Великої Вітчизняної війни. * Гарнага І. Лисогірка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 13 січня. – С. 4; Нероба М. Височить у Лисогірці пам'ятник // Прапор Жовтня. – 1989. – 24 травня. – С. 3.

ЛИСТІВКА. * Мількін М. На листівці – фортеця // Прапор Жовтня. – 1972. – 22 липня. – С. 4.

ЛИТОВЦІ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Задорожнюк А. Литовський період у Кам'янці: Сім культур – сім святинь // Подолянин. – 2001. – 17 серпня. – С. 4; Задорожнюк А. Небезпечне пограниччя литовське: «Сім культур»: коріння і крона // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 вересня. – С. 5.

ЛИЦАР КАМ'ЯНЦЯ. Таких на сьогодні є троє: Олександр Мазурчак, Валерій Пустовойтенко, 2006 – Олег Хавронюк. * Прощавайте, рідні стіни!: Справи військові // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 2.

*Лібкнехта Карла вулиця. Старе місто. Радянська назва (від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990) давньої і нинішньої вулиці Домініканської. Ще одна назва (до 20 березня 1923) – Дворянська. # Лібкнехт Карл (1871 – 1919) – діяч німецького й міжнародного робітничого руху.

«ЛІБРІС» – підприємство поліграфічних послуг (ППП). Серед видань: збірка віршів Анатолія Ониськова «Миттєвості» (2000), історичний нарис Івана Рибака «Кам'янець-Подільська тютюнова фабрика. 1944–1999» (1999), атлас-план «Кам'янець-Подільський» (станом на 1 квітня 2000).

ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД. Будувався у 1994–1997. Незавершене будівництво виставлено на продаж з аукціону. * Інформація про повторний продаж на аукціоні об'єкта незавершеного будівництва «Лікеро-горілчаний завод» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 13 січня. – С. 14.

«ЛІРА» – творче об'єднання – міський поетичний клуб. Створено в Кам'янці-Подільському навесні 1997 з ініціативи Івана Віталійовича Шеремети. Президент клубу Лариса Миколаївна Маслова. На травень 2006 членами клубу є 21 поет-аматор. Твори членів «Ліри» та розповідь про поетичний клуб включено до колективної збірки кам'янецьких поетів «Грані тисячоліть на струнах слова» (2006). * Дрезналь Людмила, Машталер Людмила. Творче об'єднання «Ліра» // Грані тисячоліть на струнах слова. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 3–4; Новіцька Олена. Струнами слова // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 20 липня. – С. 9.

«ЛІРИКА» – жіночий ансамбль. Створено в березні 1990 на Кам'янець-Подільському цементному заводі (нині ВАТ «Подільський цемент»). Засновник і перший керівник Володимир Лабанський, від 1998 – Василь Іващук. * «Лірика» як вона є / Підготувала Альона Довгань // Фортеця. – 2006. – 18 травня. – С. 4.

«ЛІРИЧНІ ПОЕЗІЇ» – перша збірка віршів видатного українського поета Володимира Свідзінського. Побачила світ 1922 у Кам'янці-Подільському – в Кам'янецькій філії Всеукраїнського державного видавництва. До книги ввійшло 43 твори (серед них – три сонети). Тоді ж у газеті «Червона правда», що видавалася в Кам'янці-Подільському, рецензією на збірку відгукнувся Іван Дніпровський. Із 1000 примірників збірки на сьогодні відомо лише два: один зберігається у відділі рукописних фондів і текстології Інституту літератури імені Тараса Шевченка НАН України, другий – у Чернігівському літературно-меморіальному музеї-заповіднику Михайла Коцюбинського. Сучасний читач уперше зміг прочитати першу збірку Свідзінського тільки 1996, коли Василь Яременко повністю передрукував її у журналі «Дніпро». Збірку відтворено також у ґрунтовному двотомнику поета, виданому 2004 часописом «Критика».

ЛІСГОСП (ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО). → «Кам'янець-Подільське лісове господарство».

ЛІСКІВЦІ – село. Входить до Рихтівської сільської ради. Лежить поблизу річки Жванчик за 13 км від Кам'янця-Подільського. Перша згадка в документах – 1460 (в списку сіл, з яких польський король дозволив брати десятину на користь кам'янецького біскупа). Церква в селі була вже в 16 столітті (1565 в податкових списках згадується «піп»). 1837–1858 збудовано кам'яну церкву на честь Дмитра Солунського. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 362–364; Гарнага І. Лісківці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 6 січня. – С. 4.

*ЛІСОВА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

«ЛІСОВА ПІСНЯ» – найвідоміший драматичний твір Лесі Українки. 1971, до 100-річчя з дня народження поетеси, постановку «Лісової пісні» здійснив Кам'янець-Подільський міський народний театр (режисер Яків Іванович Горілий). * Петренко О. До ювілею Лесі Українки // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 січня. – С. 1; Альперін Ю. Феєрична вистава: Театр // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 січня. – С. 4.

«ЛІТЕРАТУРНЕ ПОДІЛЛЯ», альманах Хмельницького обласного літературного об'єднання. Побачило світ три випуски (останній – 1958). В альманасі широко представлено авторів із Кам'янця-Подільського. Серед них байкар Микита Годованець, літературознавець Віктор Тищенко.

«Літературні п'ятниці». Проводилися в Кам'янець-Подільському педагогічному інституті. Організатор – Галина Мефодіївна Краєвська. Серед учасників п'ятниць відомі нині українські поети Зоя Кучерява (Товкач), Василь Цілий, Анатолій Ненцінський. * Бейдер В. Дев'ять муз приходять на побачення // Прапор Жовтня. – 1968. – 12 травня. – С. 3; Воронюк А. Літературна п'ятниця // Прапор Жовтня. – 1970. – 24 квітня. – С. 4.

ЛІТНІЙ КІНОТЕАТР. Зал на 550 місць із денною кінопроекцією. Введено 1 серпня 1959 в кінотеатрі «Родина». * Міняйло В. Літній кінотеатр в місті // Прапор Жовтня. – 1959. – 10 квітня. – С. 3; Міняйло В. Літній кінотеатр діє // Прапор Жовтня. – 1959. – 26 серпня. – С. 3.

ЛІТНІЙ ТЕАТР. Розташовувався на Старому бульварі в дерев'яній будівлі. У 1898–1899 тут як актори працювали Степан Янович і Ванда Яновичева – батьки Леся Курбаса. * Козлова Н. Кам'янець 110 літ тому // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 15 лютого. – С. 3; Яновичі // Мистецтво України: Біографічний довідник. – К., 1997. – С. 676–677.

ЛІТНІЙ ЧАС. * Мельник М. Переведіть стрілки годинника // Прапор Жовтня. – 1981. – 27 березня. – С. 4.

«ЛІТОПИС КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО ІНДУСТРІАЛЬНОГО ТЕХНІКУМУ», колективна монографія. Побачила світ у травні 2005 у видавництві «Абетка». Креативна ідея та загальна редакція директора технікуму Анатолія Чорного. * І в «Індустрії» є літопис: Презентації // Подолянин. – 2005. – 24 червня. – С. 2.

ЛІФТ, технічна споруда зі спеціальною кабіною для вертикального переміщення людей або вантажів. 1977 у будинку на Червоноармійській, 12 запрацювали перші два ліфти. За станом на серпень 2006 спеціалізоване комунальне підприємство «Міськліфтсвітло» обслуговує 235 ліфтів (з них 208 – у житлових приміщеннях). * Сокульська Ольга. Чому зупинилось 55 ліфтів: Надзвичайна подія // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 3; Яцемірська Наталія. Будні «нічного дозору»: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 5.

ЛІЦЕЙ. Новий план. Розпочав заняття 1 вересня 1990. У ліцеї навчалася Таїсія Заплітна – авторка збірки віршів «Безріччя» (Чернівці, 2003). У ліцеї навчається Андрій Нечитайло – автор збірки «Жертвам депресій» (Хмельницький, 2004). У ліцеї працює Олег Демчук – заслужений учитель України (1998), переможець Всеукраїнського конкурсу «Вчитель року» (Миколаїв, 1998). Директори – Руслан Дібаєв, Валентина Миколайчук. * Шпильова В. Як зіпнутися на ноги?: Записки з новоствореного ліцею // Прапор Жовтня. – 1990. – 8 грудня. – С. 3; Олег Віленович не підведе // Подолянин. – 1998. – 24 квітня. – С. 1; Не підвів!: Добра новина // Подолянин. – 1998. – 8 травня. – С. 1; Гайдамашко Вікторія. Чи можливо бути заслуженим у 26? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 9 травня. – С. 8.

*Лобне місце – майдан перед Ратушою. Старе місто. Тут стояв ганебний стовп (наприкінці 17 століття це була колона, увінчана скульптурою). На майдані 1814, 1818, 1823 батогами та шпіцрутенами карали Устима Кармалюка. * Гарнага І. «Лобне» місце для непокірних: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 15 жовтня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 136.

*Луб'янівка. Старе місто. Одна з народних назв Старого бульвару, який заклав 1831 подільський губернатор Федір Луб'яновський.

*Луб'янівський бульвар. Старе місто. → Старий бульвар.

Лука-Врубловецька, село. Входило до Врубловецької сілької ради. Ухвалою Хмельницького облвиконкому 21 березня 1984 вилучено з облікових даних (село затоплено Дністровським водосховищем). Поблизу села зафіксовано одну з найдавніших на території України стоянок первісних збирачів і мисливців: їй близько 300 тисяч років. Археологи виявили тут типові для раннього періоду палеоліту відщепи, нуклеуси, примітивні ручні рубила. * Козлова Н. Дослідження пам'яток давньої історії Поділля // Прапор Жовтня. – 1957. – 14 червня. – С. 3; Гарнага І. Лука-Врубловецька: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 10 лютого. – С. 4; Гуменюк С. К., Морський М. Д. Туристські маршрути Хмельниччини: Путівник. – Львів, 1983. – С. 60; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 30.

*Луначарського вулиця. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Зантуська. # Луначарський Анатолій Васильович (1875 – 1933) – радянський державний діяч. Нарком освіти РРФСР (1917 – 1929). * Савін Ю. Де ж ця вулиця?: А мова – як море... // Прапор Жовтня. – 1990. – 7 липня. – С. 4–5.

*Луначарського площа. Старе місто. Фігурує 1935 в оголошенні про набір до першої повної середньої школи – площа імені Луначарського № 2. * [Оголошення] // Червоний кордон. – 1935. – 2 липня. – С. 4.

ЛУЦЬКИЙ МОСТОЗАГІН № 60. * Гординчук Микола. Сучасні герої кам'янецьких мостів: Репортаж // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 квітня. – С. 3.

ЛУЧКИ – село. Входить до Нефедовецької сільської ради.

«ЛЬОНОК» – поліський ансамбль пісні й танцю. 16 серпня 1959 виступав у Зеленому театрі Кам'янця-Подільського. У червні 1987 виступав у Кам'янці-Подільському на сцені міського Будинку культури. * Роєк А. Чудовий концерт хору «Льонок» // Прапор Жовтня. – 1959. – 19 серпня. – С. 2; Мар'янчук Н. У гостях – мистецька Україна // Прапор Жовтня. – 1987. – 6 червня. – С. 4; Криворотько А. Чарує «Льонок»: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1987. – 4 липня. – С. 2–3.

«ЛЮБАВА», шоу-група Кам'янець-Подільської дитячої школи мистецтв № 1. Керівник Любов Мартинюк. * Йосипенки Тетяна і Дмитро. Нова перемога «Любави», або 6 дипломів – це вагомо: Мистецтво // Подолянин. – 2002. – 12 липня. – С. 5.

*Люксембург Рози вулиця. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Довга. # Люксембург Роза (1871 – 1919) – діячка німецького, польського й міжнародного робітничого руху.

ЛЮЛЬКА, пристосування для куріння люлькового тютюну. Здебільшого дерев'яна, часом – порцелянова. 1992 при реставрації комплексу Домініканського монастиря в Кам'янці-Подільському виявлено колекцію фрагментів керамічних люльок (сіроглиняні й чорні, порівняно невеликого розміру – 5–7 см). * Люлька // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 745; Чекановський А. А. Знахідки керамічних люльок у Кам'янці-Подільському // Культура Поділля: історія і сучасність. – Хмельницький, 1993. – С. 165–166.

ЛЮТЕРАНСТВО, одна з двох головних, крім кальвінізму, гілок протестантизму. Основні принципи віровчення сформулювали німецькі теологи Мартін Лютер (1483–1546) і його соратники, передусім Філіп Меланхтон (1497–1560). Шлях проникнення лютеранства до Кам'янця можна простежити пунктирно, починаючи від польського короля (1506–1548) Сигізмунда I Старого, який мав родинні зв'язки з першим королем Пруссії, а водночас останнім магістром ордену хрестоносців Альбрехтом Гогенцолерном, який 1522 разом із тевтонськими рицарями, відмовившись від зв'язків із Римом, став прихильником Мартіна Лютера. Кам'янецький староста Миколай Бжеський, отруєний (за словами Петра Могили) «лютеранською єрессю», 1575 заснував у кам'янецькому замку лютеранську каплицю в ім'я Архістратига Михаїла (проіснувала до 1672). 1898–1901 на Новому плані було збудовано лютеранську кірху (діяла до 1934); до того лютерани збиралися в Маріїнській жіночій гімназії (з дозволу її начальства). Від 2001 у Кам'янці-Подільському діє громада Української лютеранської церкви. * Лютеранство // Протестантизм: Словарь атеиста. – М., 1990. – С. 150–151; Лютеранство // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 746; Феодосьєв Сергій. Лютеранська церква на Поділлі // Хмельниччина. Дивокрай. – 2005. – № 1–2. – С. 40–41; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 166; Будзей Олег. Кам'янецькі лютерани: три хвилі // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 7.

Лютеранська каплиця в ім'я Архістратига Михаїла. Розташовувалася в башті Денній Старого замку – в маленькому, квадратному в плані, склепінчастому приміщенні першого ярусу. Згідно з написом на внутрішній стіні башти, який існував ще за часів Євтима Сіцінського, каплицю 1575 збудував (очевидно, заснував) кам'янецький староста Миколай Бжеський, а освятив кам'янецький біскуп Мартин Бялобжеський. Каплицю знищено 1672 внаслідок вибуху чи серії вибухів, якими турки зруйнували значну частину розташованої поруч Нової Західної башти. Ось як про це пише в реляції 1672 учасник оборони Кам'янця Станіслав Маковецький: «...почувся гуркіт у сто разів страшніший: турецький снаряд пробив лютеранську каплицю при Старому замку. Сюди, оскільки склепіння було міцніше, кілька днів перед тим з інших льохів перенесли були запас гранат і пороху. Тепер в одну мить порох зайнявся, гранати, одна від одної запалюючись, зривалися в повітря, потім розліталися полум'яним градом, летіли шматками». * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 166.

Лютеранська кірха (від німецького Kirche – церква). Збудовано 1898–1901 на Новому плані (сучасна адреса – Шевченка, 61) в стилі неоготики. Наприкінці 19 століття лютеранська громада Кам'янця-Подільського налічувала понад 300 чоловік. Ділянку для спорудження кірхи придбано 1898 на ім'я підприємця Фрідріха Крама – уповноваженого лютеранської громади. За три роки силами громади кірху було збудовано, а 1901 урочисто відкрито. 29 листопада 1935 Кам'янець-Подільська міська рада ухвалила, що, зважаючи на те, що кірха не діє від 1934 і засипана зерном, а громада фактично розпалася, потрібно передати приміщення міському відділу фізкультури для влаштування там спортивного залу. Як писав 17 грудня 1936 «Червоний кордон», «приміщення колишньої німецької кірхи перетворилося на міський спортивний будинок». Будинок, обладнаний спортивним інвентарем, відкрили 1 січня 1937. Сьогодні тут розміщується дитячо-юнацька спортивна школа № 1. * Червоний кордон. – 1936. – 17 грудня (№ 290). – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 297–298; Нестеренко Валерій. Трагічні сторінки з історії релігійного життя Кам'янця-Подільського: маловідомі факти (до 70-річчя сумної річниці) // Хмельниччина. Дивокрай. – 2005. – № 1–2. – С. 64; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 336, 337.

Лютеранський цвинтар. За усними спогадами Тетяни Матвіївни Косарєвої, був на Підзамчі. Тепер тут розташувалася автозаправна станція на Жванецькому шосе (відкрито 31 грудня 1966). За даними, наведеними в «Подольских епархиальных ведомостях», лютеранський цвинтар розташовувався поблизу Нового замку, в низині, нижче від будинку подільського старости. * Подольские епархиальные ведомости. – 1880. – № 24. – С. 315.

ЛЯНЦКОРОНСЬКА БАШТА Старого замку (друга після Нової Східної в північній лінії башт) – чотирьох'ярусна, кругла (діаметр – 8,8 м), з конічним кам'яним куполом і цегляним парапетом навколо нього. Товщина кам'яних стін – 2–2,2 м. Належить до великої групи башт, збудованих наприкінці 14 – у першій половині 15 століття. До башт, які тоді будували, ставилася неодмінна вимога – здатність фланкувати, тобто вести вогонь не тільки в лоб, а й по флангах – уздовж оборонного муру. Для цього башти суттєво просували вперед – за лінію оборонного муру. Так, Лянцкоронська «просунута» аж на три чверті. Це дозволило, крім фланкування, накинути їй ще одну важливу роль – бути надбрамною: первісно в першому ярусі Лянцкоронської башти була брама, через яку проходив увесь рух під стінами замку. 1544 під керівництвом Іова Претвича башту відремонтували та перебудували в інтер'єрі. 1672, коли замок штурмували турки, верхню частину її парапету з бійницями було зруйновано. 1790, влаштовуючи батарею вздовж північно-східного фасаду замку, перший ярус башти повністю засипали, а в його східній стіні зробили вихід із кам'яними сходами й тамбуром. * Лянскоронская башня, конец XIV – XV вв., середина XVI в. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 185; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 26; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 92–93.

*ЛЯПІДЕВСЬКОГО ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Давня назва – Татарський провулок. Вулиця складної конструкції; розташувалася в глибині півострова між вулицями Люби Берлін і Дачною. # Ляпідевський Анатолій Васильович (1908 – 1983) – генерал-майор авіації (1946), Герой Радянського Союзу (1934). Учасник рятування челюскінців (1934).

*Лядські гумниська – одна з назв Польських фільварків у давніх актах.

*Лядські фільварки – одна з назв Польських фільварків у давніх актах.

Ляшковиця, село. Тепер Збруч (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946).

«МАГІСТРАТ», газета для ділових людей. Виходила 1991 у Кам'янці-Подільському. Редактор – Віталій Петрович Бабляк. * «Магістрат» протримався півроку // Кам'янець у червні. – 2001. – С. 11.

МАГІСТРАТУРА. * Перші випускники магістратури на історичному факультеті (2001 р.) // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – Між с. 160–161.

МАҐДЕБУРЗЬКЕ ПРАВО, середньовічне міське право, за яким міста частково звільнялися від центральної адміністрації (королівські міста) або влади феодала (приватні міста) й створювали органи місцевого самоврядування. Походить від привілеїв 1188, яке отримало німецьке місто Маґдебург від архієпископа. Надано Кам'янцю-Подільському 1374 грамотою князів Коріатовичів. Окремі з містечок користувалися самоврядуванням за маґдебурзьким правом, яке надавалося спеціальними королівськими привілеями. 1510 таке право отримало Підпилип'я, яке внаслідок цього стало містечком. Цвіклівці користували маґдебурзьким правом ще до 1530, Чорнокозинці отримали його 1588, Жванець – 1646. * Перші міста, що отримали магдебурзьке право // Маценко Г. О. Книга рекордів України: Людина і суспільство. У світі науки і техніки. – Тернопіль, 2002. – С. 38; Маґдебурзьке право // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 751; Магдебурзьке право в Кам'янці-Подільському: Сходинками минулого / Підготував Олег Качковський // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 11 квітня. – С. 5; Вінюкова Валентина. Кам'янець-Подільський і магдебурзьке право: На хвилях краєзнавства // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 8 квітня. – С. 6; 22 квітня. – С. 6; 20 травня. – С. 11; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 45.

МАДОННА, у католиків – Богородиця, зображення Богородиці. У Кам'янці-Подільському статую Мадонни, відлиту в Данцигу (нині Гданськ у Польщі), урочисто встановлено 10 травня 1756 на мінареті біля Кафедрального костелу.

«MAZDA», «SUZUKI», автомобільні компанії. 24 серпня 2006 відкрито офіційне представництво в Кам'янці-Подільському (Нігинське шосе, 34). * Презентації // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 1; Вже в Кам'янці // Фортеця. – 2006. – 31 серпня. – С. 10.

МАЙДАН – велике незабудоване місце. Раніше частіше казали – площа. У сучасному Кам'янці-Подільському є 5 майданів: Вірменський ринок, Польський ринок, Руський ринок, Троїцький – у Старому місті, Відродження – на Новому плані. Раніше в Старому місті ще був Гімназичний майдан, деякі історики (наприклад, Олександр Прусевич) виділяли також Кафедральний майдан. На Новому плані на початку 20 століття були Великий Торговий, Малий Торговий, Богадільницький, Семінарський майдани. На Руських фільварках були Покровський і Торговий майдани, на Польських фільварках – Базарний (виродився у сучасну вулицю Торгова площа).

«МАЙСТЕР», центр науково-технічної творчості (ЦНТТ). * Центр НТТ «Майстер»: стабільність і надійність // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 15 жовтня. – С. 6.

*Макаревський (Макар'євський, Макарівський) провулок. Старе місто. Нині без назви. З'єднує Польський ринок і Зарванську вулицю з вулицею Довгою між школою № 1 (Польський ринок, 6) і крамницею «Ратуша» (Зарванська, 17). Назва побутувала в 19 столітті. Офіційну назву – Вузький – надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. # У місті проживала старовинна вірменська родина Макаревичів. Одна із садиб Макаревичів розташовувалася на вулиці Зарванській, якраз на розі з провулком, який було названо Макаревським (нині в будинку розмістилася крамниця «Ратуша»). * Осетрова Г. Леон Раковський (1856 – 1908): Наші земляки // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 8 грудня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 200.

Маківський район. Створено постановою ВУЦВК від 7 березня 1923. Розпорядженням Кам'янець-Подільського окружного виконавчого комітету від 20 травня 1923 в складі району утворено, зокрема, Безнісковецьку, Боришковецьку, Вербківську, Гуменецьку, Колубаєвецьку, Супрунковецьку сільські ради. Розформовано постановою Президії ВУЦВК від 4 грудня 1928. Зокрема, Боришковецьку, Вербківську, Гуменецьку, Колубаєвецьку сільські ради передано до складу Довжоцького району, Безнісковецьку, Супрунковецьку – до складу Китайгородського району.

*МАКСИМЧУКА ВУЛИЦЯ. Селище цукрового заводу. Виборчі дільниці № 37, № 38. Від 30 листопада 1961 до 30 січня 2003 – вулиця Мануїльського. Відходить від вулиці Фрунзе на південний схід – до провулка Будівельників. # Максимчук Володимир Іванович (1977 – 1997) – український миротворець, загинув 28 вересня 1997 у Югославії; народився й виріс на вулиці Мануїльського. * Будзей О. Володимир Максимчук: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 14 лютого. – С. 5; Про перейменування вулиці Мануїльського... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 14 лютого. – С. 4.

*МАКСИМЧУКА, 7. 9 квітня 2003 на будинку встановлено меморіальну дошку Максимчуку.

МАКСИМЧУКУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Встановлено 9 квітня 2003 на будинку, в якому жив Володимир Іванович Максимчук (сучасна адреса – Максимчука, 7). # → Максимчука Володимира, вулиця. * Увічнили пам'ять // Подолянин. – 2003. – 11 квітня. – С. 2; Імені Максимчука: Пам'ять // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 11 квітня. – С. 1.

МАЛА (МАЛА ПІВДЕННА № 1) – башта Старого замку в південній зовнішній лінії укріплень. Опис 1544 повідомляє, що башта досить давня й розташована навпроти башти Ковпак за ровом і валом, над скелею. Спочатку стояла на схилі й була вартовою. З Малої башти спостерігали за старою Хотинською дорогою, Карвасарами та дорогою з Руських фільварків. До башти із хвіртки, влаштованій у Папській вежі, тягнулися рів і вал, щоб сторожа могла безпечно проходити до Малої башти. У 16 столітті, в зв'язку з розширенням території фортеці, частину першого ярусу башти використовували під льох, дверний проріз підняли. * Пламеницька Ольга, Пламеницька Євгенія. Кам'янець-Подільський – місто не периферії Римської імперії // Пам'ятки України. – 1999. – Число 4. – С. 34–38; Станіславська Л. Стара фортеця: Путівник. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 16.

*Мала Біланівська вулиця. Біланівка. Нині (від 18 березня 1993) вулиця Івана Сірка; від 19 серпня 1977 до 18 березня 1993 – вулиця Лесі Українки.

МАЛА ЗАХІДНА – башта Старого замку. * Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 21.

Мала Нивра – село. → Ніверка.

*Мала Покровська вулиця. Руські фільварки. Проходила перпендикулярно до Великої Покровської вулиці (нині Франка) з тилу садиби Покровської (Покрови Пресвятої Богородиці) церкви. Нині – Дачна вулиця (у радянський період деякий час (до війни) – Дем'яна Бєдного).

МАЛА СЛОБІДКА – село. Входить до Устянської сільської ради. Раніше Мукша-Пановецька. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. * Собчук Д. В нову школу // Прапор Жовтня. – 1964. – 4 вересня. – С. 4; Гарнага І. Мала Слобідка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 31 березня. – С. 4.

МАЛА ШЕВЧЕНКІВСЬКА ПРЕМІЯ (Мала Державна премія України імені Тараса Шевченка). Серед лауреатів: 6 березня 1998 – уродженець с. Колубаївці Михайло Петрович Дідик (з Ольгою Василівною Нагорною – за виконання головних партій Герцога та Джільди в опері «Ріґолетто» Джузеппе Верді в Національній опері України).

Малайдаха, село. Від 1946 в складі села Жванець.

*Малий провулок. Польські фільварки. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії.

*Малий провулок. Селище Смирнова. Первісна назва нинішньої (від 17 лютого 1967) вулиці Якіра. 27 липня 1959 міськвиконком, даючи найменування вулицям нового планування північної частини селища, ухвалив продовжити провулок на північ (за вулицю Хмельницьку).

Малий Вавель Поділля – образна назва Кафедрального костелу святих апостолів Петра й Павла в Кам'янці-Подільському. # Вавель – пагорб у Кракові, на якому стояв королівський замок, а поруч – кафедральний костел – усипальниця польських королів та інших історичних діячів. * Rasszczupkin A. Katedra św. Apostolów Piotra i Pawla w Kamieńcu Podolskim. – Kamieniec Podolski, 2003. – S. 1; Ківільша Г. Старе місто // Кам'янець-Подільський: Туристичний довідник. – Львів, 2003. – С. 156.

Малий Рункошів – село. 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, разом із селами Великий Рункошів, Яр-Рункошівський об'єднано в село Рункошів.

«МАЛИЙ СЛОВНИК ІСТОРІЇ УКРАЇНИ», довідкове видання, підготовлене колективом Інституту історії України Національної академії наук України із залуженням фахівців з інших наукових і педагогічних установ (серед авторів статей – кам'янчанин Валерій Степанович Степанков). 464-сторінковий словник побачив світ 1997 у видавництві «Либідь» (Київ) і став першим кроком на шляху створення Енциклопедії історії України, яка видається з 2003.

*Малий Торговий майдан («Малая торговая площадь»). Новий план. У центрі майдану стояла жіноча гімназія Славутинської * Завальнюк О., Комарницький О. Кам'янець-Подільський: Історико-популярний нарис. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 65.

МАЛИНІВЦІ, село на лівому березі річки Дністер (між селами Гринчук і Слобідка-Малиновецька). Входить до Гринчуцької сільської ради. Відоме десь від початку 18 століття. У 18 столітті входило до Кам'янецького староства, 1793 стало власністю графа Аркадія Івановича Моркова (1747–1827), який 1820 мав у селі 73 селянина; потім перейшло до його спадкоємців Оболенських, які малиновецькі землі приєднали до гринчуцьких. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 132, мешканців – 653. Православна церква Різдва Пресвятої Богородиці відома з 18 століття. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 301; Малинівці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 361; Гарнага І. Малинівці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 3 березня. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 23 січня. – С. 4.

Малі Вірмени – село. Тепер Малозалісся (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946).

МАЛОЗАЛІССЯ – село. Входить до Великозаліської сільської ради. Раніше Малі Вірмени. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. * Гарнага І. Малозалісся: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 7 квітня. – С. 4.

МАЛЬЧЕНКУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Новий план. Сіцінського, 7. Відкрито 6 квітня 2004. Напис на дошці: «У цьому будинку в 1966–2002 рр. мешкав заслужений працівник сільського господарства України, професор ПДАТА Іван Іванович Мальченко». * Ще одна меморіальна...: Місто // Подолянин. – 2004. – 16 квітня. – С. 2.

«МАЛЯТКО» – дитячий кінотеатр. Відкрито 1961 у парку культури та відпочинку. Пізніше кінотеатр замінено «Кімнатою сміху». * Майський Б. Показує «Малятко» // Прапор Жовтня. – 1962. – 31 травня. – С. 4; Морозов А. Подбаймо про дозвілля дітей: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1987. – 27 червня. – С. 4.

«МАЛЯТКО» – група притулку для знедолених дітей при дитячому садку № 17 в Старому місті. Відкрито 1 жовтня 1996 (відповідно до ухвали педагогічгої ради дитячого садка № 17 від 2 вересня 1996). Група одразу ж прийняла двох дітей-сиріт. За 10 років (1996–2006) у «Малятку» знайшли притулок 987 дітей. * Марковська Наталя. Хочу до мами!: Ювілей // Подолянин. – 2006. – 29 вересня. – С. 5.

МАМОНТ – вид слона льодовикового періоду з довгою вовною та великими бивнями, загнутими догори. 1970 в Кам'янці-Подільському в лісопарку на березі Смотрича після весняних розмивів виявлено бивні мамонта. Це найранніша археологічна знахідка на території міста: вона належить до епохи палеоліту. 1974 бивень мамонта виявлено в котловані при спорудженні електромеханічного заводу. На території Кам'янець-Подільського району також знайдено гомілкову кістку мамонта (село Студениця), зуб (село Врублівці, берег Дністра), колінний суглоб мамонта (село Пудлівці). * Баженова С. І знову мамонт... // Прапор Жовтня. – 1974. – 7 грудня. – С. 4; Винокур І. С., Хотюн Г. М. Кам'янець-Подільський державний історико-архітектурний заповідник. – Львів, 1981. – С. 7; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 15; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 22.

МАНДИРОВА ГОРА. * Волохівський В'ячеслав. Стогін Мандирової гори: Екологія і ми // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 2.

*Мануїльського вулиця. Селище цукрового заводу. Первісну назву надано 30 листопада 1961. Нині (від 30 січня 2003) вулиця Володимира Максимчука. # Мануїльський Дмитро Захарович (1883 – 1959) – радянський державний і партійний діяч; секретар (1928–1943) виконкому Комінтерну. Як нарком землеробства УССР 29 серпня 1921 у складі солідної української делегації відвідав Кам'янець-Подільський.

Маріїнська жіноча гімназія. Новий план. Сучасна адреса – Шевченка, 24. Двоповерховий кам'яний будинок. Будівництво розпочато 10(22) червня 1883. У грудні 1884 цілком закінчений будинок передано у відання гімназії. Будівництво здійснювалося під наглядом архітектора Дмитра Орєхова. Освячено 12(24) січня 1885. 1956 планувалося на пропозицію виборців добудувати третій поверх, але у 1960–1962 добудовано двоповерховий корпус до південно-західного крила з боку подвір'я. Нині в будинку розміщується НВК № 8. * Епархиальная хроника // Подольские епархиальные ведомости. – 1883. – №27 (9 июля). – С. 548; Чирский Михаил. Торжество освящения нового здания Каменец-Подольской Мариинской женской гимназии // Подольские епархиальные ведомости. – 1885. – С. 100–113; Мариинской гимназии дом, 1882–1884 гг. (ул. Шевченко, 24) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 169; Гоголь О. Погляд у завтра // Кам'янець-Подільський: Літературно-художній альманах. – Хмельницький, 1956. – С. 108; Подолян М. У середній школі № 8 // Прапор Жовтня. – 6 березня. – С. 4; Папевська С. Маріїнська гімназія: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 1 грудня. – С. 4; Папевська С. Тут вчилися наші прабабусі... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 8 квітня. – С. 5; Кабачинська С. Натхнення їй дала краса землі Поділля // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 8 квітня. – С. 5; Соловей В. Народниця з Кам'янця // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 8 квітня. – С. 5; Юркова Г. Зірки засвітила гімназія // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 8 квітня. – С. 5; Зруйнувати легко, а ось спробуй збудувати, відновити те, що зруйновано... // Подолянин. – 1998. – 29 травня. – С. 6; Сесак І. В. З історії Кам'янець-Подільської маріїнської жіночої гімназії (1867–1917 рр.) // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 97–105; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 274–276.

*Маріїнська слобода – офіційна назва Руських фільварків від 1865. Назва не прижилася. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 105–106.

*МАРІЇНСЬКИЙ СТРУМОК. Підзамче. Вулиця Об'їзна. * Островська Ядвіга. Таємниці Маріїнського струмка: Цікаво знати // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 26 січня. – С. 4.

Маркса Карла вулиця. Старе місто. Назва від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990 сучасної вулиці Татарської. # Маркс Карл (1818 – 1883) – німецький філософ, революціонер, основоположник наукового соціалізму, автор праці «Капітал».

*Маркса Карла майдан. Старе місто. Нині не існує. Був біля нового корпусу чоловічої гімназії і називався Єзуїтським, Гімназійним, Соборним.

«МАРС» – товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) – будівельна компанія. Створено 1992. Керівник Олександр Михайлович Кондратов. # Марс – бог війни. Основою ТзОВ «Марс» стали колишні військовослужбовці. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6; Олександр Кондратов: «Рекламуємо себе не голосом, а справами» / Розмовляла Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 11 серпня. – С. 3.

*МАРШАЛА ХАРЧЕНКА ВУЛИЦЯ. Мікрорайон Східний (заводу «Електрон») і селище цукрового заводу. Виборчі дільниці № 34, № 37. Простяглася від вулиці Кулика на південний схід до території м'ясокомбінату, де, досягнувши південної межі міста, переходить у шосейну дорогу на Устя. До 31 серпня 1993 разом з нинішньою вулицею Гагенмейстера (первісно Дівочою) перебувала в складі вулиці Крупської. Нумерація будинків вулиці Маршала Харченка продовжує нумерацію будинків вулиці Гагенмейстера і починається зліва з № 11, а справа з № 14. На вулиці розташувалися ВАТ «Лактіс» (колишній молокозавод – став до ладу 28 грудня 1971), ВАТ «М'ясокомбінат» (став до ладу 29 грудня 1971), Кам'янець-Подільська філія ВАТ «Хмельницькгаз» (№ 64; раніше – виробниче управління з експлуатації газового господарства; розміщується тут з 1970), ВАТ «Соковий завод» (№ 66). # Харченко Віктор Кіндратович (1911 – 1975) – маршал інженерних військ (1972), начальник (1965–1975) інженерних військ Міністерства оборони СРСР. Уродженець Жмеринки. Багато зробив для створення в Кам'янці-Подільському вищого військово-інженерного командного училища, якому 24 березня 1975 надали ім'я маршала. Нині це військово-інженерний інститут ПДАТУ. Загинув 10 січня 1975 при виконанні службових обов'язків. Біля училища встановлено бюст Харченка (автор – львівський скульптор Дмитро Крвавич). * Дружина вождя звільнила місце... // Подолянин. – 1993. – 15 вересня. – С. 1; Сірош Г. Бюст біля училища: Незабутні імена // Край Кам'янецький. – 1993. – 7 серпня. – С. 2.

МАРШРУТНЕ ТАКСІ (МАРШРУТКА). З'явилися в Кам'янці-Подільському 1988. * Васюк М. «Маршрутка» для Старого міста // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 1.

Мар'янівка – село. Лежало на Дністрі, при впадінні в нього Тернави. За словами Євтима Сіцінського (1895), «незначне поселення (22 двори, 99 мешканців); мешканці – здебільшого рибалки, перевізники, оскільки тут розташована паромна переправа через Дністер». Належало до Врубловецької парафії. 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, влилося в сусіднє село Врублівці. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 157.

МАСОВЕ ВІДНОВЛЕННЯ НАЗВ У СТАРОМУ МІСТІ. Здійснено президією міської ради 11 вересня 1990. * Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Пламеницька О. Повернути вулицям їх назву: Лист до редакції // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 червня. – С. 4; Гарнага І., Удлер С. Не ігнорувати принцип історизму: Як наземо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 1 серпня. – С. 3; Вулицям повернуто старі назви: У міській Раді народних депутатів // Прапор Жовтня. – 1990. – 27 вересня. – С. 2; Заява міської і районної рад ветеранів війни, праці і Збройних Сил СРСР // Прапор Жовтня. – 1990. – 5 жовтня. – С. 3.

МАСОВЕ ПЕРЕЙМЕНУВАННЯ 20 БЕРЕЗНЯ 1923 РОКУ. 20 березня 1923 газета «Червоний шлях» опублікувала повідомлення окркомгосу (окружного відділу комунального господарства) за підписом завідувача комгосу Буланова про те, що «від цього часу» 17 вулицям міста надано нові назви. Отже, Петроградська вулиця стала вулицею ім. Петровського, Коріатовичів – ім. Нероновича, Поштова – ім. Леніна, Кишинівська – ім. Драгоманова, Довга – ім. Люксембург, Хрестова – ім. Михайличенка, Жандармська – ім. Іваницького, П'ятницька – ім. Бебеля, Резервуарна – ім. Примакова, Московська – ім. Затонського, Троїцька – ім. Раковського, Поліційна – ім. Урицького, Соборна – ім. Маркса, Губернаторська – ім. Троцького, Дворянська – ім. Лібкнехта, Старопоштова – ім. Вутіша, Архієрейська – ім. ІІІ Інтернаціоналу. З цих 17 нових назв до нашого часу дожила тільки одна – вулиця Вутіша. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

МАСОВЕ ПЕРЕЙМЕНУВАННЯ 17 ЛЮТОГО 1967 РОКУ. Здійснено ухвалою міськвиконкому на ознаменування 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції. Ще напередодні ювілейного року громадськість міста порушувала питання про те, що потрібно перейменувати низку вулиць, давши їм імена славних земляків, видатних партійних і державних діячів, відомих учених, полководців, письменників тощо. Характерними були публікації Юхима Альперіна в газеті «Прапор Жовтня» від 25 серпня 1962 і 7 січня 1966. Спеціальна комісія уважно вивчила всі пропозиції і свої думки подала на розгляд виконкому, який ухвалив перейменувати 12 вулиць і провулків. Передусім, Загородня вулиця стала проспектом Леніна. У зв'язку з цим вулицю Леніна в Старому місті перейменували на вулицю Косіора. У двох назвах уважили не людей, а подію та газету: вулиці Північна та Михайличенка стали відповідно вулицями Жовтневої революції та Ленінської «Искры». Трьом провулкам з невиразними чи неоковирними назвами – Малому, Новому та Больничному – надали статус вулиці: відповідно Якіра, Кулика, Збарського. Крім Збарсьского, було уважено ще одного уродженця Кам'янця-Подільського: провулок Шкільний став провулком Голованівського-Барського. На міську мапу повернулися «три П» – імена Петровського, Примакова та Постишева (правда, в інших місцях): вулиці Пановецька, Східна та Ботанічна стали відповідно вулицями Петровського, Примакова та Постишева. І, нарешті, Кооперативна вулиця стали вулицею Криленка. На сьогодні з цих 12 назв на мапі міста збереглися тільки 5: вулиці Якіра, Кулика, Збарського, Криленка та провулок Голованівського-Барського. * Альперін Ю. Вулице моя рідна... // Прапор Жовтня. – 1962. – 25 серпня. – С. 4; Альперін Ю. Назви. Які вони? // Прапор Жовтня. – 1966. – 7 січня; Про перейменування вулиць міста Кам'янця-Подільського: У виконкомі міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 березня. – С. 1.

МАСОВЕ ПЕРЕЙМЕНУВАННЯ 1 ЧЕРВНЯ 1992 РОКУ. 29 серпня 1991 позачергова сесія міської ради, розглянувши питання «Про політичну ситуацію в країні», доручила, зокрема, топонімічній комісії разом з депутатською комісією з питань культури внести пропозиції про перейменування об'єктів міста, яким надано ім'я Леніна та інших представників тоталітарного режиму. 16 жовтня 1991 топонімічна комісія оприлюднила проект, що містив 34 позиції. Упродовж листопада – грудня «Кам'янець-Подільський вісник» вмістив низку відгуків на цей проект. 29 травня 1992 на спільному засіданні топонімічної комісії, депутатської комісії з питань культури та виконкому було узгоджено позиції. Тож 1 червня 1992 виконком перейменував площу Леніна на майдан Відродження, проспект Леніна – на проспект Грушевського, 10 з 19 вулиць Нового плану: Ленінградську – на Лесі Українки, Московську – на Огієнка, Дзержинського – на Драгоманова, Островського – на Данила Галицького, Котовського – на Соборну, Паризької Комуни – на Гунську, Ленінської «Искры» – на Драй-Хмари, 26 Бакинських комісарів – на Сіцінського, Чкалова – на Князів Коріатовичів, Жовтневої революції – на Північну. Ухвалено вулиці Пушкінську, Гагаріна, Шевченка, Уральську не перейменовувати. Збереглися також вулиці Тімірязєва, Червоноармійська, Годованця, всі 4 провулки (Лагерний, Богінського, Будьонного, Піонерський). Вулиці Крупської та Петровського перейменовано пізніше – відповідно 31 серпня і 16 вересня 1993. * Про політичну ситуацію в країні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 4 вересня. – С. 1, 2; Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 1, 4; Дем'янов В. Чому так, а не інакше?: Є така думка // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 6 листопада. – С. 2; Мошак М. Я проти крайностей: Є така думка // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 20 листопада. – С. 3; Гомілко В. А про Руданського забули... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 27 листопада. – С. 3; Павленко Ф. Навіщо нам князівські назви?: Є така думка // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 7 грудня. – С. 3; «Ні» – панам... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 18 грудня. – С. 2; Будзей О. Ще раз про назви вулиць: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 3 червня. – С. 1; Ухвала № 357 виконавчого комітету: Офіційно // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 6 червня. – С. 1; Лучко А. Зберегли давню і нову історію, увічнили пам'ять видатних діячів: Коментар // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 6 червня. – С. 1.

МАСОНСТВО (ФРАНКМАСОНСТВО, ВІЛЬНОМУЛЯРСТВО), наднаціональний морально-етичний рух. Масони об'єднані принципом рівності й братерства, а їхньою метою є моральне вдосконалення і мирний шлях людства до солідарності й загального добробуту. У Кам'янці-Подільському діяла масонська ложа Осіріса. * Вільномулярство в Україні // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 244; Prusiewicz A. Kamieniec Podolski: Szkic historyczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 54, 86–87; Баженов Л. В. Діяльність польських конспіративних організацій на Поділлі в першій половині XIX ст. // VIII Подільська історико-краєзнавча конференція: Тези доповідей. Секція історії дожовтневого періоду. – Кам'янець-Подільський, 1990. – С. 22–24; Казьмирчук Г. Д. Декабристи на Поділлі // VIII Подільська історико-краєзнавча конференція: Тези доповідей. Секція історії дожовтневого періоду. – Кам'янець-Подільський, 1990. – С. 46; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 186, 252.

МАТЕМАТИКА, одна з найдавніших галузей знань, відома колись як наука про числа та геометричні фігури. Найістотнішою рисою математики є те, що вона слугує основою дедукційного методу. У Кам'янці-Подільському народилися: 1853 – математик-педагог Семен Ілліч Шохар-Троцький, 15 червня 1894 – математик, член-кореспондент АН СРСР Микола Григорович Чеботарьов, 15 січня 1909 – математик і механік, член АН УРСР Микола Олександрович Кільчевчький. * Математика // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 777; Кривко Я. Родом із Кам'янця-Подільського: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 грудня. – С. 4.

МАТЕНАДАРАН, бібліотека старовинних рукописів у Єревані. Серед документів, що там зберігаються, є чимало таких, що стосуються Кам'янця-Подільського. * Єреван // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 459; Молитва за Кам'янець // Перлини Товтрів-Медоборів, зібрані Т. Сис-Бистрицькою. – Книга друга. – Кам'янець на Поділлі, 2000. – С. 47.

МАТЕРІ ТА ДИТИНИ, обласний санаторій. Відкрито 10 вересня 1946 у Кам'янці-Подільському. Тодішня адреса – Тімірязєва, 14. У санаторії за путівками обласного та міського відділів охорони здоров'я упродовж 28 днів відпочивали матері з немовлятами. У вересні 1946 – липні 1947 у санаторії відпочило 365 жінок (у липні 1947 – 44 матері). * 10 вересня 1946 року відкрився обласний санаторій для вагітних жінок і матерів, що годують... // Прапор Жовтня. – 1946. – 15 вересня. – С. 2; Тарасова О. В обласному санаторії // Прапор Жовтня. – 1947. – 31 липня. – С. 2.

*МАТРОСОВА ВУЛИЦЯ. Селище Жовтневе. Виборча дільниця № 31. Первісно – крайній східний провулок, що межував із землями сільськогосподарської артілі ім. 20-річчя Жовтня села Жовтневе (до 7 березня 1946 Мукша-Китайгородська). Назву надано 1947. Складається з двох частин: перша відходить від вулиці Князів Коріатовичів на північний схід, друга – на південний захід. На вулиці розташувалися ВАТ «Адамс» (колишній консервний завод), ВАТ «АТП-16808», низка медичних закладів. # Матросов Олександр Матвійович (1924–1943) – Герой Радянського Союзу (1943, посмертно). Поблизу села Чернушки Псковської області 23 лютого (насправді 27 лютого) 1943 закрив тілом амбразуру ворожого дзоту. * Жизнь, опутанная ложью // 100 знаменитых загадок истории. – Харьков, 2005. – С. 352–357.

*МАТРОСОВА, 1. ВАТ «Адамс».

*МАТРОСОВА, 4. ВАТ «АТП-16808».

*МАТРОСОВА, 6. Дитяча лікарня, жіноча консультація, пологовий будинок.

*МАТРОСОВА, 30. Центральна районна лікарня (ЦРЛ).

МАХАОН (Papilio machaon), метелик родини косатцевих. Крила в розмаху 80–90 мм. Занесено до Червоної книги СРСР і Червоної книги України. Є в колекції Людвіга Лясоти (спіймано 19 серпня 1965 і 16 липня 1981 в Кам'янці-Подільському), Миколи Матвєєва (спіймано 24 травня 1995 в селі Зіньківці). 1988 поодиноких метеликів зафіксовано в селі Панівці, на Біланівці. * Махаон // Биологический энциклопедический словарь. – 2-е издание. – М., 1989. – С. 344; Дубина Г. П., Довгань Г. В. Комахи Хмельницької області, занесені до «Червоної книги СРСР», їх охорона та значення // Проблеми екології Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1989. – С. 52–53; Гордій Н. М., Матвєєв М. Д. Фауна лускокрилих (Lepidoptera) м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 148.

Махначів, село. Від 1939 в складі села Рихта.

МБК – міський Будинок культури.

МЕБЛЕВА ФАБРИКА. Первісно артіль. Фабрикою стала 1961. Згодом – колективне підприємство «Кам'янець-Подільська меблева фабрика». Серед директорів: 1965 – 1 квітня 1996 – Микола Мусійович Годований (серпень 1936 – 15 березня 2005), від 1996 – Володимир Гага. * Данчук Г. Довір'я треба виправдовувати: Тудівники меблевої фабрики знову обрали М. М. Годованого директором підприємства // Прапор Жовтня. – 1988. – 13 грудня. – С. 2; Швагер І. «Вірю у колектив»: Наші інтерв'ю // Край Кам'янецький. – 1993. – 18 вересня. – С. 2; Новий директор меблевої // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 6 квітня; Патріарх пішов на пенсію // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 20; [Вітання з 50-річчям] // Прапор Жовтня. – 1986. – 5 серпня. – С. 4; 15 марта ушел из жизни... // Подолянин. – 2005. – 25 березня. – С. 12.

Медико-санітарна частина заводу «Електроприлад». Франка, 30. У комплекс входить 4-поверхова поліклініка на 375 (за даними Василя Стринадка) чи 600 (за даними Галини Данчук) відвідувань у зміну, 5-поверховий стаціонар на 120 ліжок (неврологічне та кардіологічне відділення). Поліклініку відкрито з 1 лютого 1988. Вона, згідно з ухвалою міськвиконкому від 9 листопада 1987, стала обслуговувати жителів таких мікрорайонів: Центральний (південна частина до вулиці Уральської включно), Східний, Руські фільварки, Старе місто, Підзамче, селище цукрового заводу – всього 20 тисяч мешканців. Стаціонар відкрито в березні 1988. 1992 на базі медсанчастини відкрито перший у місті та районі фітобар. * Міський відділ охорони здоров'я повідомляє... // Прапор Жовтня. – 1988. – 29 січня. – С. 4; Для вас, кам'янчани / Відповідь приготував В. Стринадко // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 березня. – С. 2; Данчук Г. Поверхи здоров'я: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 2–3; Романенко Ігор. За ваше здоров'я! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 28 листопада. – С. 2.

«МЕДИЧНА ТЕХНІКА» («МЕДТЕХНІКА»), крамниця. Соборна, 21. Відкрито у восьмій п'ятирічці (1966–1970). * Демчук Л. М. Погляд у майбутнє // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 березня. – С. 2; Собко Г. Одумайтесь! // Край Кам'янецький. – 1993. – 17 липня. – С. 1.

МЕДИЧНЕ УЧИЛИЩЕ. Новий план. Сучасна адреса – Пушкінська, 31. Відкрито як повивальну школу: 28 грудня 1876 (9 січня 1877) приступив до викладання акушерства перший директор школи Едуард Дерінг. Директори: В'ячеслав Францович Трачук; від 9 липня 1996 – Борис Миколайович Антонецький, від 25 жовтня 2005 – Ніна Федорівна Собко (народилася 3 січня 1959). Серед випускників: Семен Семенович Лаврик. * Кушнір Т. І стрілись покоління... // Прапор Жовтня. – 1967. – 27 жовтня. – С. 4; Федоров І. Слідопити: В наших учбових закладах // Прапор Жовтня. – 1971. – 25 вересня. – С. 4; Костюк П. Вчений із Великої Слобідки: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 жовтня. – С. 4; Славін В. Перший медичний навчальний заклад на Поділлі // Подолянин. – 1995. – 12 січня. – С. 3; Ковальчук Н. Друга молодість найстарішого на Поділлі // Подолянин. – 1997. – 28 листопада. – С. 6; Кадри // Подолянин. – 2005. – 28 жовтня. – С. 2.

*МЕДІТУТІЙ. → Середринковий квартал.

МЕДОБОРИ. → Подільські Товтри.

«МЕДОБОРИ-ФАРМ» – приватне підприємство (ПП). Зареєстровано Кам'янець-Подільським міськвиконкомом 9 жовтня 1998. Наприкінці лютого 1999 підприємство почало діяльність з роздрібної реалізації лікарських засобів. Директор Стелла Іванівна Адрушко. * Федоришина Світлана. Життя-буття аптечне: 16 вересня – День фармацевтичного працівника // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 6.

«МЕДТЕХНІКА» – приватне медичне підприємство (ПМП). Створено 1996 на базі дільниці ВО «Медтехніка». Керівник дільниці, а потім ПМП – Михайло Іванович Гуменюк. За 10 років колектив зріс із 5 працівників до 19. Крім міста Кам'янець-Подільський і Кам'янець-Подільського району, ПМП постачає медичне обладнання в лікарняні заклади Дунаєвецького та Хотинського районів. Крамниці в Кам'янці-Подільському: проспект Грушевського, 32 та Князів Коріатовичів, 7. * Дєвіна Тетяна. Техніка вирішує все! Особливо «Мед» // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 1.

«МЕДФАРМ» – приватне підприємство (ПП). Адреса – Шевченка, 12. * ПП «Медфарм» – найновіші технології в медицині: На правах реклами // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 9.

МЕЖИГІР – село. Входить (як і села Слобідка-Малиновецька, Каветчина) до Сокільської сільської ради. За даними на 1998: дворів – 42, мешканців – 100. * Гарнага І. Межигір: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 14 квітня. – С. 4.

МЕЖІ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. 2 березня 2000 Постановою Верховної Ради України включено в межі міста 107,1 гектара земель Гуменецької сільської ради, 18,1 гектара земель Зіньковецької сільської ради, 26,9 гектара земель Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради та затверджено межі міста загальною площею 2787,1 гектара. * Постанова Верховної Ради України № 1539-III від 2 березня 2000 року «Про зміну меж міста Кам'янець-Подільський Хмельницької області».

МЕМБАР (МІНБАР), мусульманський проповідницький амвон. Встановлено турками в костелі домініканського чоловічого монастиря. В 1930-х перенесено до Кафедрального костелу. * Кафедра проповідника (мінбар): Малюнок до статті «Мечеть» // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 795; Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 166–167; Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K. – Warszawa, 1915. – S. 72; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 144, 161; Литвин Олена. Зникла пам'ятка, або Не вір очам своїм // Фортеця. – 2004. – 23 вересня. – С. 2; Міркотан О. Тіні незабутих завойовників // Подолянин. – 2004. – 1 жовтня. – С. 6; Міркотан О. Амвон, Лаура, мінарет... // Подолянин. – 2005. – 2 грудня. – С. 1, 6.

«МЕМОРІАЛ». 4 січня 1991 республіканська рада історико-просвітницької організації «Меморіал» зареєструвала Кам'янець-Подільську міськрайонну організацію. Голова міської організації – Олександр Корольов. * Одним абзацом // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 22 травня. – С. 2; Семенова Наталія. Край, перетворений на цвинтар // Подолянин. – 2003. – 21 листопада. – С. 4.

МЕМОРІАЛЬНА АЛЕЯ СЛАВИ МІСЬКОГО КЛАДОВИЩА. Положення про захорнення на Меморіальній алеї Слави затвердив міськвиконком 3 серпня 2006. * Положення про захоронення на «Меморіальній алеї Слави» міського кладовища // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 серпня. – С. 6.

МЕМОРІАЛЬНІ ДОШКИ в Кам'янці-Подільському. Урочисто відкрито меморіальні дошки на будинках, в яких жили Іван Бугайченко (нині будинку немає), Микита Годованець (25 вересня 1983), Микола Бажан (25 жовтня 1988), Олександр Лєсовой (17 червня 2001), Володимир Максимчук (9 квітня 2003), Іван Мальченко (6 квітня 2004), Григорій Тонкочеєв (4 жовтня 2004), Василь Єрмаков (19 грудня 2005), працював у березні – червні 1917 виконком міської Ради робітничих і солдатських депутатів (17 вересня 1967). 21 січня 1993 міськвиконком ухвалив ліквідувати в місті застарілі символи нашої держави, зокрема 21 меморіальну дошку. * Турчак О. Свято на Радянській площі // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 вересня. – С. 4; Слободян М. У серці кожного навічно: Передсвятковий репортаж // Прапор Жовтня. – 1984. – 6 листопада. – С. 1; Бабляк В. Розбудова – розбудовою, але навіщо стіни длубати? // Подолянин. – 1993. – 12 червня. – С. 1.

*Менделе Мойхер-Сфоріма провулок. Старе місто. Відходив від Центральної площі (нині Польський ринок) на схід – до вулиці Довгої. Первісну назву провулку – Торговий – дала 15(27) лютого 1900 міська дума, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. 20 грудня 1927 ухвалою президії міської Ради перейменовано на провулок Менделе Мойхер-Сфоріма (Абрамовича). В деяких документах («Проект ставок на оренду торговельних помешкань на 1928/29 рік по місту Кам'янцю») фігурувала як вулиця Абрамовича. Нині не існує. # Менделе Мойхер-Сфорім (насправді Шолом-Яків Абрамович; 1836 – 1917) – єврейський письменник. 1856–1858 вчителював у Кам'янці-Подільському. Тут 1857 розпочав літературну діяльність. * К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 63. – Аркуш 102 зворот; Бейдер Хаїм. Кам'янецький початок великого класика // Шалом Алейхем. – 1996. – 29 червня. – С. 3; Олександрова Г. Письменник і просвітитель // Прапор Жовтня. – 1989. – 9 вересня. – С. 8; Дубілет Мойсей. Реалізм Менделе Мойхер-Сфорима // Дубілет Мойсей. На літературні теми. – К., 1971. – С. 7–19; Дубілет Мойсей. Як працював Менделе Мойхер-Сфорим // Дубілет Мойсей. На літературні теми. – К., 1971. – С. 20–43.

МЕНЦУМ – міський еколого-натуралістичний центр учнівської молоді. * МЕНЦУМ – територія добра // Фортеця. – 2001. – 7 червня. – С. 4.

«МЕРИДІАН», книгарня. Черемушки. Адреса – Червоноармійська, 48а. Відкрито 1981. Нині не працює. * Чук Г. Книги на замовлення: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1984. – 6 березня. – С. 3; Чук Г. У пошуку нових форм // Прапор Жовтня. – 1986. – 29 жовтня. – С. 4.

«МЕТАЛОПРИЛАД», завод. Новий план. Сучасна адреса – Драй-Хмари, 21. Працює тут від 1962. * Радзієвський В. На новій виробничій площадці // Прапор Жовтня. – 1962. – 24 березня. – С. 2; Данчук Г., Мислюк Л. У диму і чаду працюють люди на заводі «Металоприлад» // Прапор Жовтня. – 1989. – 26 вересня. – С. 3.

МЕТАЛОШТАМПУВАЛЬНИЙ ЗАВОД. Раніше міськпромкомбінат. 26 грудня 1972 на заводі відкрито музей робітничої слави. * Кримський В. На догоду господиням: Для нас з вами // Прапор Жовтня. – 1971. – 9 жовтня. – С. 3; Дзюба С. Музей робітничої слави // Прапор Жовтня. – 1972. – 6 лютого. – С. 2; Роленко В. Створюється заводський музей // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 квітня. – С. 3.

МЕТЕЛИКИ (ЛУСКОКРИЛІ). На території Кам'янця-Подільського та його околиць протягом 19–20 століть зареєстровано 116 видів метеликів, що належать до 22 родин. Серед видів: адмірал, махаон. * Гордій Н. М., Матвєєв М. Д. Фауна лускокрилих (Lepidoptera) м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 147–151; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

МЕТЕОРОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ «КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ». У Кам'янці-Подільському метеослужба (під різними назвами) працює від 1896. 1970 на базі Кам'янець-Подільської гідрометеорологічної групи Південно-Дністровської гідрометеостанції створено Кам'янець-Подільську авіаційну (цивільну) метеорогогічну станцію, розташовану в міському аеропорту. Станція діє і нині, хоч аеропорт не працює. Начальник Ігор Петрович Шуляк. * Борисенко О. Перші спостереження // Прапор Жовтня. – 1945. – 2 грудня. – С. 2; Кирилюк І. Вартові погоди // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 січня. – С. 4; Жилін Роман. ШЕСМЮ 33548: 23 березня – День метеоролога // Подолянин. – 2002. – 22 березня. – С. 5.

МЕХАНІЗАЦІЇ СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА ФАКУЛЬТЕТ. 14 травня 1966 Міністерство сільського господарства СРСР видало наказ, згідно з яким у Кам'янець-Подільському сільськогосподарському інституті від 1 вересня 1966 розпочалася підготовка інженерів-механіків сільського господарства. У 1966–1970 відділення механізації сільського господарства входило до складу агрономічного факультету. Завідувачі відділення: від 1966 – Євген Моргун, 1968–1970 – Андрій Печуриця. 1970 відділення стало самостійним факультетом. Декани факультету: Юрій Бобильов, Михайло Самокиш, Валерій Фаюстов, Іван Бендера. Серед випускників факультету народні депутати України Микола Любенчук, Йосип Вінський. 7 березня 2003 факультет реорганізовано в Інститут механізації та електрифікації сільського господарства (ІМЕСГ). * Факультет механізації сільського господарства // Кам'янець-Подільський сільськогосподарський інститут. – Хмельницький, 1994. – С. 48–57; Алєщенко Михайло. Подільська державна аграрно-технічна академія. – Кам'янець-Подільський – Тернопіль, 2004. – С. 59; Шуханова Тетяна. 14 травня виповнюється 40 років Інституту механізації і електрифікації сільського господарства Подільської державної аграрно-технічної академії // Подолянин. – 2006. – 12 травня. – С. 6.

МЕХАНІЗАЦІЇ ТА ЕЛЕКТИФІКАЦІЇ СІЛЬСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА, інститут (ІМЕСГ). Структурний підрозділ Подільського державного аграрно-технічного університету. Створено 7 березня 2003 внаслідок реорганізації факультету механізації сільського господарства Подільської державної аграрно-технічної академії. Директор Іван Миколайович Бендера (народився 26 січня 1950). * Шуханова Тетяна. Втілення Бендери: Людина та її справа // Подолянин. – 2005. – 28 січня. – С. 4; ІМЕСГ сьогодні // Подолянин. – 2006. – 12 травня. – С. 7.

«МЕХАНІК» – приватне підприємство (ПП). Засновано 1992. Засновник і директор Ярослав Адамович Крочак (народився 22 жовтня 1960). Спочатку «Механік» виробляв ножі та інші вироби для комплектування деревообробних інструментів. 1994 підприємство стало виробляти та реалізовувати фрези для деревообробки. * Марунчак Микола. Семимильні кроки «Механіка»: Підприємництво // Подолянин. – 2002. – 25 січня. – С. 3.

*Миколаївська вулиця. Новий план. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Резервуарної. Сьогодні вулиця Уральська.

МИКОЛАЇВСЬКА ЦЕРКВА. Старе місто. * Козлова Н. Одна з найдавніших: Скарби народні // Прапор Жовтня. – 1971. – 21 серпня. – С. 4; Нове народження Миколаївської церкви / Розповідь записав Олег Будзей // Подолянин. – 1994. – 4 серпня. – С. 3.

*Миколаївський майдан. Старе місто. Одна з назв (на початку 20 століття) сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Вірменський ринок. До того Губернаторський майдан. «Височайші повеління» перейменувати Губернаторський майдан на Миколаївський видано 28 червня 1896 і 30 травня 1898. # Микола І (1796 – 1855) – російський імператор (від 1825). 23–24 вересня 1842 відвідав Кам'янець-Подільський. 1904 на майдані на тому місці, де вперше нога Миколи І вступила на кам'янецьку землю, встановили пам'ятний знак. * Посещение г. Каменец-Подольска государями императорами дома Романовых // Подолянин. – 1996. – 15 червня. – С. 8.

*МИКОЛАЇВСЬКИЙ ПРОВУЛОК. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – вулиця Толстого (від 1922 за даними Андрія Терлецького). Назву Миколаївський провулку надала 15(27) лютого 1900 міська дума, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Відходить на схід від Вірменської вулиці. Ольга Пламеницька вказує на провулок як на східний відтинок первісної Попрічної вулиці вірменського кварталу. Тут розташовувалися вірменські склади, будинок вірменського причту (сучасний № 6). У будинку № 4 жив скрипаль Зденек Комінек. # Назву провулкові дала розташована тут Миколаївська церква. * Терлецький А. Імені Толстого: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1983. – 21 травня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 31; Будзей Олег. Миколаївський провулок: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 14 листопада. – С. 6.

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ВІРМЕНСЬКИЙ ХРАМ (собор, костел). Старе місто. → Вірменський Миколаївський собор (костел).

*МИРНОГО ПАНАСА ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. До 19 серпня 1977 – другий провулок Некрасова. # Мирний Панас (Рудченко Панас Якович; 1849 – 1920) – видатний український письменник, автор романів «Хіба ревуть воли, як ясла повні?», «Повія».

*МИРУ ВУЛИЦЯ. Селище Першотравневе. Виборча дільниця № 12. Одна з головних вулиць селища. Назву вулиці надав міськвиконком у грудні 1986, означивши її як вулицю від Хмельницького шосе до поліклініки № 2. На вулиці розташувалася міська поліклініка № 2 (відкрито 10 серпня 1976). * Назвали селище Першотравневим // Прапор Жовтня. – 1987. – 7 січня. – С. 1.

«МИСТЕЦТВО», видавництво в Києві. Серед видань: фоторозповідь «Кам'янець-Подільська фортеця» (1976), фотоальбом «Кам'янець-Подільський» (1979), короткий фотопутівник «Кам'янець-Подільський державний історико-архітектурний заповідник» (1990).

МИТНИЙ ПОСТ. 8 квітня 1992 наказом Державного митного комітету України створено Кам'янець-Подільський митний пост і підпорядковано його Хмельницькій митниці. Встановлено його штатну чисельність – п'ять одиниць (з урахуванням додатково виділених трьох одиниць). 21 лютого 1994 наказом Державного митного комітету України для Кам'янець-Подільського митного поста встановлено назву – митний пост «Кам'янець-Подільський». * Наказ Державного митного комітету України № 73 від 8 квітня 1992 року «Про створення митних установ»; Наказ Державного митного комітету України № 50 від 21 лютого 1994 року «Про назви митниць і митних постів»; Кожен підприємець бажає знати... // Подолянин. – 1995. – 15 липня. – С. 2; Лошній В. Будні та свята митного поста // Подолянин. – 2000. – 23 червня. – С. 2; На митниці багато змін: 25 червня – День митної служби України // Подолянин. – 2005. – 24 червня. – С. 4.

*Михайличенка вулиця. Новий план. Під цією назвою була від 20 березня 1923 до 17 лютого 1967, коли стала вулицею Ленінської «Искры». Нині (від 1 червня 1992) вулиця Драй-Хмари. Первісна назва – Хрестова. # Михайличенко Гнат Васильович (27 вересня 1892 – 21 листопада 1919) – український політичний діяч, письменник. За революційну діяльність заарештовано 1915 та засуджено до шести років каторги та довічного заслання до Сибіру. 1917 повернувся в Україну. Належав до Української партії соціалістів-революціонерів (УПСР). 1917 обрано до Української Центральної Ради (УЦР). Поділяв позиції «лівої фракції» УПСР, яка виступала на засіданнях УЦР за порозуміння з російськими більшовиками та встановлення радянського устрою в Україні. Після захоплення Києва більшовицькими військами (лютий 1919) деякий час очолював народний комісаріат освіти в уряді Християна Раковського. Його й Василя Чумака в Києві розстріляли денікінці. У творчості намагався поєднати комуністичну ідеологію з ідеями українського національного відродження. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Михайличенко Гнат // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 471–472.

Михайлівська (Святого Архангела Михаїла) церква. Старе місто. Нині не існує. Дала назву Михайлівському провулку. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 18–19; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 186–187, 239–240.

*МИХАЙЛІВСЬКИЙ ПРОВУЛОК [узвіз]. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує вулицю Зарванську та Поштовий узвіз. Один із небагатьох топографічних об'єктів Старого міста, не перейменованих 11 вересня 1990. # Назву провулкові дала православна церква Михайла, яка розташовувалася на Руському ринку поблизу будинку руського магістрату. * Шкурко. – С. 84; Терлецький А. Михайлівський провулок: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1984. – 1 вересня. – С. 4; Будзей Олег. Михайлівський провулок: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 30 травня. – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 194.

«МИХАЙЛО КОЦЮБИНСЬКИЙ», альбом. Побачив світ у видавництві «Радянська школа». Із 320 сторінок декілька присвячено перебуванню Коцюбинського в Кам'янці-Подільському. * Кушнір Б. «Михайло Коцюбинський»: Книги про наш край // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 лютого. – С. 4.

МІДЕРИТ (МІДЬОРИТ) – гравюра на міді. Також – графічна техніка глибокого друку: малюнок продряпують на мідній пластинці, заповнюють фарбою та відбивають на папері. Надзвичайно цінним для дослідників є мідерит Кипріана Томашевича 1673–1679, на якому зображено Кам'янець-Подільський. * Мідьорит // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 800.

МІДЯНКА (Coronella austriaca), неотруйна змія з родини вужів, розповсюджена в Європі. Довжина близько 75 см. Забарвлення червоно-буре, на спині два ряди темних смуг. Обирає сухі місця. Мідянку занесено до Червоної книги України. Для Кам'янець-Подільського району є дуже рідкісним видом. * Мідянка // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 800; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19; Плазун мідянка – істота неотруйна?! Некусаюча?! // Кирилюк І. К. Радісні й сумні, трагічні і щасливі події у природі, а також цікаві та важливі події. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 56–57; Жертва неуцтва і неосвіченості: без вини – винна // Там само. – С. 102–103.

МІЖБІБЛІОТЕЧНИЙ АБОНЕМЕНТ. * Полюх Т. Міжбібліотечний абонемент: Як працюєш, культармієць? // Прапор Жовтня. – 1971. – 2 липня. – С. 3.

МІЖНАРОДНА ОРГАНІЗАЦІЯ ДОПОМОГИ БОРЦЯМ РЕВОЛЮЦІЇ (МОДР). * Сис Т., Паравійчук А. МОДР і Кам'янеччина // Прапор Жовтня. – 1975. – 1 жовтня. – С. 3.

МІЖНАРОДНИЙ КОНГРЕС АКУШЕРІВ-ГІНЕКОЛОГІВ. Сьомий конгрес відбувся 12–18 серпня 1973 в Москві. У його робіті взяло участь 4 тисячі представників 69 країн світу. Серед них і М. Є. Синиця з Кам'янця-Подільського. * Шумський С. На конгресі в Москві // Прапор Жовтня. – 1973. – 25 серпня. – С. 4.

МІЖНАРОДНИХ ЗВ'ЯЗКІВ І ТУРИЗМУ – управління Кам'янець-Подільського міськвиконкому. Створено 1996 як відділ зовнішніх економічних зв'язків і туризму. Реорганізовано в управління зовінішніх економічних зв'язків, туризму та комплексного розвитку Старого міста. Очолювали: від липня 1996 до квітня 1999 – Станіслав Миколайович Герук, Віктор Степанович Травінський. * Починали з відділу, доросли до управління // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 20.

МІЖОБЛАСНА СПЕЦІАЛЬНА НАУКОВО-РЕСТАВРАЦІЙНА МАЙСТЕРНЯ. Нині – ЗАТ «Кам'янець-Подільська реставрація». 1969–1997 очолював Станіслав Антонович Токар (народився 1932) – заслужений будівельник України (1996), член-кореспондент Академії будівництва України (1996). * Шаров С. Реставруються старовинні пам'ятники // Прапор Жовтня. – 1969. – 12 липня. – С. 3; Туровський А. Дві години у середньовіччі: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1969. – 9 серпня. – С. 3; Урода Б. І оживає історія // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 липня. – С. 3; Кирилюк І. Відновлювачі краси // Прапор Жовтня. – 1976. – 24 січня. – С. 4; Вінюков О. Реставратори і реставрація: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1985. – 27 квітня. – С. 4; С. А. Токар – членкор, заслужений будівельник // Край Кам'янецький. – 1996. – 11 червня. – С. 1; Зміна керівництва: Кадри // Подолянин. – 1997. – 12 вересня. – С. 1; [Вітання з 70-річчям] // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 25 січня. – С. 9.

МІЖРЕГІОНАЛЬНА АКАДЕМІЯ УПРАВЛІННЯ ПЕРСОНАЛОМ (МАУП). У Кам'янці-Подільському 17 березня 1999 створено навчально-консультаційний центр МАУП. У жовтні 2003 йому надано статус відділення, від 2006 – коледж. Директор навчального закладу – кандидат економічних наук Василь Григорович Ковальчук. * МАУП: нова генерація кадрів: Інтерв'ю у номер / Інтерв'ю взяла Наталя Дубінська // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 1; МАУП: вчаться, щоб творити / Матеріал підготували Б. Урода, Н. Дубінська // Край Кам'янецький. – 2006. – 4 травня. – С. 1, 2.

МІКРОРАЙОН – структурна одиниця міста. У Кам'янці-Подільському є 13 мікрорайонів: Новий план (Центральний), Старе місто, Руські фільварки, Польські фільварки, Біланівка, Підзамче, селище Смирнова, селище Жовтневе, селище Першотравневе (цементного заводу), селище цукрового заводу, Привокзальний (Черемушки), Східний (заводу «Електрон»), Жовтневий.

МІЛІВЦІ – село. Входить (як і села Вільне, Кізя-Кудринецька) до Слобідсько-Рихтівської сільської ради. Розташувалося на лівому березі Збруча. У селі є Міловецький прихоневрологічний інтернат. За даними на 1998: дворів – 137, мешканців – 463. У селі народилися Дмитро Дем'янович Мороз (1912–1982) – редактор газети «Прапор Жовтня» (1955–1959), Віктор Миколайович Федорчук (10 вересня 1948) – кандидат психологічних наук, проректор із навчально-методичної роботи в Кам'янець-Подільському державному університеті. * Гарнага І. Мілівці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 21 квітня. – С. 4.

«МІЛІЦІОНЕР ПОДІЛЛЯ» – обласна газета. Виходила в Кам'янці-Подільському (1937–1941). Відновлено 1996 (перше число вийшло 20 липня 1996 як додаток до газети «Подолянин», від вересня 1996 – самостійний щомісячник). * Міліцейська донька подолянської родини // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 17–18.

МІЛОВЕЦЬКИЙ ПСИХОНЕВРОЛОГІЧНИЙ ІНТЕРНАТ. Розташований у селі Мілівці. Директор Іван Михайлович Боршуляк. * Шпильова В. Про доброту замовте слово...: Милосердя // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 грудня. – С. 4.

МІНАРЕТ, вежа біля мечеті, з якої муедзин 5 разів упродовж доби закликає вірних до молитви. У Кам'янці-Подільському мінарет є в Старому місті, біля входу до Кафедрального костелу. Цей мінарет збудували турки під час свого панування в Кам'янці-Подільському (1672–1699). Оскільки точна дата зведення споруди невідома, то мінарет датують останньою чвертю 17 століття. 18 травня 1918 міська дума на пропозицію керівника польської фракції Антона Шульмінського визнала мінарет «пам'яткою суспільного значення». Постановою Ради Міністрів Української РСР від 6 вересня 1979 турецький мінарет у Кам'янці-Подільському включено до списку пам'яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави (охоронний № 1639). * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 173, 174; Пламеницька Є. М., Винокур І. С., Хотюн Г. М., Медведовський І. І. Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 93–95; Козлова Н. Свідок суворих віків: Скарби народні // Прапор Жовтня. – 1971. – 15 травня. – С. 4; Осетрова Г. Мінарет у Кам'янці // Радянське Поділля. – 1985. – 31 липня; Турецкий минарет, последняя четверть XVII в. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 174–175; Осетрова Г. Ви бачили мінарет?: Пам'ятки історії // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 вересня. – С. 6; Осетрова Г. Мадонна на... мінареті // Корчагінець. – 1988. – 11–17 грудня; Новікова Г., Расщупкін О. Друга молодість Петропавлівського костьолу: Старе місто: проблеми, вирішення // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 грудня. – С. 2–3; Яка ти, Мадонно?: На перехресті думок // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 січня. – С. 2; Томашевський А. Яка ти, Мадонно?: Повертаючись до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1989. – 18 лютого. – С. 2; Фенцур В. «Золота» Мадонна // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 11 вересня. – С. 3; Пламеницька О. А. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 180–181, 184, 215–216; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – 160–161; Міркотан О. Амвон, Лаура, мінарет... // Подолянин. – 2005. – 2 грудня. – С. 1, 6; Нестеренко Валерій. Міська дума: квітень – листопад 1918 року: Сторінки історії // Подолянин. – 2006. – 28 квітня. – С. 6 – (Розділ «Мінарет стає пам'яткою»); Будзей Олег. Кам'янецькій Мадонні – 250: Непомітні ювілеї // Подолянин. – 2006. – 19 травня. – С. 6.

МІНЕРАЛОГІЧНИЙ МУЗЕЙ. Відкрито 4 квітня 1999 в індустріальному технікумі. В основі колекції – зібрання викладачів технікуму, знахідки студентів під час практики, подарунки випускників, гостей, меценатів. Завідувач – Микола Ілліч Ільницький. * Ільницький М. Дивний світ мінералів // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 2 квітня; Ільницький М., Лаврова А. Розповідають... мінерали // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 9 квітня. – С. 10–11; Ільницький Микола. Музика, що застигла в камені // Літопис Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 113.

МІНЕРАЛЬНОЇ ВОДИ – цех у селі Довжок. 1976 від Кам'янець-Подільського харчокомбінату передано Кам'янець-Подільському пивзаводу. * До відома підприємств та організацій // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 травня. – С. 4.

МІНІСТЕРСТВУ ВІЙСЬКОВИХ СПРАВ УНР МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Вірменський ринок, 5. Урочисто відкрито 5 грудня 2002. На пам'ятному знаку напис: «В цьому будинку протягом червня – листопада 1919 року під час перебування Уряду Української Народної Республіки у Кам'янці-Подільському функціонувало Міністерство Військових Справ УНР». Дошку прикрашають герб УНР і портрет Головного отамана військ УНР Симона Петлюри. Автор пам'ятного знака – кам'янецький художник-різьбяр Володимир Кліщ. * Про столичне минуле: Пам'ять // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 2; Пам'яті військ УНР // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 6 грудня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 223–224.

«Міньйон» – кінотеатр, один із перших у Кам'янці-Подільському. Відкрито 1901 аід назвою «Біоскоп». Мав 25 місць. Розташовувався на Троїцькому узвозі за бібліотекою (якщо йти з Новопланівського моста в Старе місто), майже навпроти кінотеатру «Бомонд» (первісно «Ілюзіон»). Власник будинку та кінотеатру – доктор медицини Цезарій Гермогонович Нейман. Новий власник театру Ш. Ш. Зіньковський капітально відремонтував кінотеатр, запровадив у ньому, як і в «Бомонді», комфорт і назвав кінотеатр «Міньйон» (французьке mignonne від mignon – малесенький). Справді, це був найменший у місті кінотеатр. * Міняйло В. Чи знаєте Ви?..: Сьогодні – День радянського кіно // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 2–3.

МІСТ – споруда для переїзду або переходу через річку. Найдавнішим мостом у Кам'янці-Подільському є Замковий, у 19 столітті споруджено Новопланівський міст, у 20 столітті – міст «Стрімка лань».

МІСТЕЧКО – особливий різновид поселень. У Польщі з 12 століття засновувалися королями та магнатами на клопотання власників. Так, 1510 Яків Подфіліпський, кам'янецький каштелян, добився в польського короля Сигізмунда I привілею на маґдебурзьке право для Підпилип'я, внаслідок чого воно стало містечком. * Местечки // Брокгауз и Ефрон. – 4 CD. – 2002.

МІСТО НАД СМОТРИЧЕМ – Кам'янець-Подільський. Поширений перифраз імені міста.

МІСТО ТРЬОХ НАЦІЙ – образна назва Кам'янця-Подільського в 16–17 століттях (перифраз імені міста), оскільки тут мешкали українці, поляки, вірмени, причому кожна з національних громад мала власне самоврядування та судочинство. * Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 2.

Міська, площа. Старе місто. Одна з давніх назв сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Польський ринок.

МІСЬКА, брама. Старе місто. Вулиця Замкова. 2001 пам'ятку взяла в оренду на 25 років фірма «Професіонал» і 14 вересня 2001 відкрила там літній майданчик розташованого навпроти кафе «Під брамою». * Козлова Н. Міські ворота XVI ст.: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1967. – 16 вересня. – С. 4; Пламеницкая Е. Городские ворота // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 141; За призначенням // Подолянин. – 2001. – 14 вересня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 95–97, 98.

МІСЬКА БІБЛІОТЕКА № 2 ДЛЯ ДОРОСЛИХ. * Кошман Г. Підказане життям: Говорять культпрацівники // Прапор Жовтня. – 1964. – 28 серпня. – С. 4.

МІСЬКА БІБЛІОТЕКА № 6 ДЛЯ ДОРОСЛИХ. Селище цементного заводу. Відкрито в дев'ятій п'ятирічці. * Климчук А. Скарбниця знань // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 лютого. – С. 2.

МІСЬКА БІБЛІОТЕКА ДЛЯ ЮНАЦТВА. Міськвиконком 28 січня 1982 ухвалив відкрити в місті спеціальну бібліотеку для юнацтва. Відкрито 24 лютого 1982 на першому поверсі 9-поверхового будинку на проспекті Леніна (тепер Грушевського). * Горбатюк В. Свято книги: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 5 березня. – С. 3; Геплюк Л. Юнацькій бібліотеці – 20 // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 22 лютого. – С. 12.

МІСЬКА ДИТЯЧА ЛІКАРНЯ. Головний лікар Тетяна Юхимівна Очеретенко. * Омельчук І. Для малят // Прапор Жовтня. – 1976. – 15 вересня. – С. 4; Здорові діти – здорова нація / Бесідувала Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 1, 3.

МІСЬКА ДИТЯЧА МУЗИЧНА ШКОЛА. Новий план. Сучасна адреса – Шевченка, 35. * Шемета Т. Музичній школі – 90 // Край Кам'янецький. – 1993. – 3 серпня. – С. 3. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 300–301.

МІСЬКА ДИТЯЧА ХОРОВА ШКОЛА. Новий план. Сучасна адреса – Шевченка, 37. Засновано 2 січня 1992. Директор Іван Михайлович Нетеча. Перший звітний концерт учнів і викладачів школи відбувся 29 квітня 1993 у МБК. Урочистості з нагоди першого випуску відбулися 25 червня 1996 у МБК: свідоцтва про закінчення школи вручено 51 дівчині та одному юнакові – Євгену Геплюку. 23 червня 2006 у МБК відбувся одинадцятий випуск. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 299–300; Будзей Олег. Перший звіт хорової школи // Подолянин. – 1993. – 1 травня. – С. 1; Ковальчук Наталія. Хорова школа діє. Іван Нетеча мріє про хоровий ліцей // Подолянин. – 1993. – 29 грудня. – С. 2; 51 дівчина та юнак // Кам'янець у червні. – 2001. – С. 16; Будзей Ольга. Перший ювілей «хористів»: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 23 червня. – С. 4; Новіцька Олена. У добру путь // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 29 червня. – С. 9.

МІСЬКА ДИТЯЧА ХУДОЖНЯ ШКОЛА. Новий план. Сучасна адреса – Уральська, 2 (корпус № 1) і Шевченка, 33 (корпус № 2). Згідно з наказом № 261 міністра освіти УРСР від 13 червня 1969, ухвалено відкрити з 1 вересня 1969. Директори: 1969 – Володимир Корнійович Антонюк; від січня 1970 – Юхим Васильович Попсуй (1919 – 1978); 1978–1986 – Лариса Олександрівна Заярна (1941); вересень 1986 – серпень 1991 – Катерина Борисівна Дегтяр (1956), від вересня 1991 – Володимир Назарович Павлович (1947), від 2000 – Тетяна Василівна Щербина (1955). У вересні 1971 в гостях в учнів школи побували відомі українські художники Анатолій Пламеницький, Анатолій Базилевич, Костянтин Шурупов, Леонід Писаренко. У червні 1973 перші свідоцтва про закінчення школи вручено 38 хлопчикам і дівчаткам. В урочистостях узяла участь заслужений діяч мистецтв УРСР Ірина Беклемішева з Чернівців. 21 вересня 1980 у міському Будинку культури відбувся урочистий вечір, присвячений 75-річчю школи (за точку відліку взято рисувальні класи В'ячеслава Розвадовського, відкриті 1905). 20 травня 2006 відбулася презентація літопису «Художня школа від учора до сьогодні». Серед викладачів: 1969–1992 – Дмитро Іванович Брик, 1972 – Сергій Васильович Кукуруза, 1970–1984 – Збігнєв Казимирович Гайх, 1972–1999 – Аркадій Михайлович Данилюк, від 1971 – Юрій Федорович Юрчик, від 1972 – Олександр Олександрович Брензей, від 1976 – Віктор Андрійович Бурдейний, від 1987 – Іван Іванович Машталер, від 1989 – Олена Іванівна Савчук. Серед випускників графік Сергій Ілліч Іванов. * За наказом міністра: Офіційні повідомлення // Прапор Жовтня. – 1969. – 23 липня. – С. 2; Вербовий Б. У світі прекрасного // Прапор Жовтня. – 1970. – 1 січня. – С. 4; Попсуй Ю. Підсумки першого року // Прапор Жовтня. – 1970. – 4 липня. – С. 4; Інночкін П. Дарунки юним: По місту і району // Прапор Жовтня. – 1970. – 14 жовтня. – С. 1; Попсуй Ю. У світі муз прекрасних // Прапор Жовтня. – 1970. – 5 грудня. – С. 4; Фесенко А. Малюють діти // Прапор Жовтня. – 1971. – 29 січня. – С. 3; Попсуй Ю. Розмова про прекрасне // Прапор Жовтня. – 1971. – 24 вересня. – С. 3; Попсуй Ю. Добридень, земляче!: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1972. – 20 жовтня. – С. 3; Голубович В. Черговий випуск // Прапор Жовтня. – 1975. – 27 червня. – С. 4; Попсуй Ю. Художні фонди збагачуються // Прапор Жовтня. – 1975. – 6 серпня. – С. 4; Смотрицький В. На виставку малюнка // Прапор Жовтня. – 1976. – 14 квітня. – С. 1; Паравійчук А. Квітнуть юні таланти // Прапор Жовтня. – 1976. – 11 вересня. – С. 4; Юхим Васильович Попсуй: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1978. – 18 липня. – С. 4; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1980. – 17 вересня. – С. 4; Дігтяр К. Дитячій художній – 75 // Прапор Жовтня. – 1980. – 20 вересня. – С. 4; Сокульська О. Заради краси та мистецтва // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 10 жовтня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 301–302; Художня школа від учора до сьогодні / Автори-упорядники Катерина Дегтяр, Тетяна Щербина. – Кам'янець-Подільський, 2006. – 36 с.

Міська Дошка пошани. Новий план. Вулиця Лесі Українки (біля готелю «Україна»). Демонтовано влітку 1992. У вересні 1999 на сесії міської ради затверджено положення про міську Дошку пошани. Її мали встановити на колишньому місці, гарно оформити. * Кочергін М. Демонтатор-1: Знай наших! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 4 липня. – С. 2; Майчук Галина. Сиділи довго. Але недарма // Подолянин. – 1999. – 24 вересня. – С. 2.

МІСЬКА ДРУКАРНЯ. Старе місто. Складається з двох корпусів (Польський ринок, 18 і Польський ринок, 2). У лютому 1924 надано ім'я Леніна. На початку листопада 1967 на будинку друкарні відкрито меморіальну дошку: «В лютому 1924 року друкарні було присвоєне ім'я засновника Комуністичної партії Володимира Ілліча Леніна». 16 лютого 1971 першу продукцію – етикетки для підприємств молочної промисловості – випустив офсетний цех. Директори: 1937 – 10 вересня 1969 – Григорій Ілліч Зейгермахер (1908 – 1992), Степанов, 17 грудня 1974 – 1 жовтня 2001 – В'ячеслав Олексійович Дєвін, від 1 жовтня 2001 – Віктор Петрович Єрменчук (призначено 24 вересня). Друкує газети («Кам'янець-Подільський вісник», «Народовладдя»), книги та ін. Серед книг: «Репресоване краєзнавство» (1991), роман Євгена Євтушенка «Не умирай прежде смерти» (1993), дослідження Льва Баженова «Поділля в працях дослідників і краєзнавців XIX–XX ст.» (1993), збірка віршів і памфлетів Івана Покотила «Чорна Україна» (1995), монографія Миколи Бахмата та Михайла Алєщенка «Подільський державний аграрно-технічний університет» (2005), спогади Івана Марунчака «Нелегальне життя куркульського недобитка» (2005), «Спогади ветеранів» (2005), збірка матеріалів, фотографій і віршів «Кам'янець-подільські мости» (2006). 4 січня 2002 друкарня поповнилася офсетною двофарбовою друкарською машиною полистової подачі «Домінант». * Зіноватний Я. Новий автомат // Прапор Жовтня. – 1965. – 15 червня. – С. 2; Хоптяр А. Вгору: До 50-річчя Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1967. – 3 червня. – С. 3; Меламуд С. Меморіальну дошку відкрито // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 листопада. – С. 4; Володін С. Перша продукція // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 лютого. – С. 2; Возович М. 50 славних років з ім'ям вождя // Прапор Жовтня. – 1974. – 27 лютого. – С. 2; Зельфонд Г. В братню Туркменію // Прапор Жовтня. – 1974. – 12 червня. – С. 1; Терлецький А. Найстаріша на Поділлі // Прапор Жовтня. – 1982. – 5 травня. – С. 3; З журналістів – у директори: Кадри // Подолянин. – 2001. – 28 вересня. – С. 1; Марунчак Микола. Домінанта молодого директора: Виробництво // Подолянин. – 2002. – 18 січня. – С. 4; За матрицею кам'янецького друку / Розмову вів Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 26 травня. – С. 3.

МІСЬКА ДУМА. У Кам'янці-Подільському відкрито 1837 замість економічної комісії. 1878 введено нове міське положення від 16 липня 1870. У 1878–1893 міським головою був Петро Дорофійович Левицький. 1893 в Кам'янці-Подільському введено нове міське положення від 11 червня 1892. Тоді до складу міської думи ввійшло 15 вибраних гласних (серед них 4 католики й один лютеранин), один назначений депутат від духовенства та два євреї, допущені Губернським у міських справах присутствієм до виконання обов'язків гласних. Міську думу вибирали на чотири роки (отже, вибори відбувалися 1893, 1897, 1901, 1905, 1909, 1913). Через обмеження за майновим цензом у виборах брала участь незначна частина мешканців міста: наприклад, 1913 – 426 чоловік. 1917 відбулися перші демократичні вибори в Україні, які проводилися згідно з постановою Тимчасового уряду від 15(28) квітня 1917 на засадах загального, рівного, прямого і таємного голосування за пропорційною системою. Вибори відбулися в 176 містах і містечках України. Перше засідання новообраної Кам'янець-Подільської міської думи відбулося 25 листопада (8 грудня) 1917. Найбільше місць у думі мали: об'єднаний єврейський блок національного самовизначення – 17, соціалістичний блок – 15, український соціалістичний блок – 11, польський – 9 місць. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 222; Везденецька В., Рожкова М. Хто обирав і кого обирали в міську думу // Прапор Жовтня. – 1957. – 3 березня. – С. 3; Гарнага І. Так обирали до міської думи: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1980. – 23 лютого. – С. 3; Будзей О. Що дума надумала?: 7 грудня – День місцевого самоврядування // Подолянин. – 2005. – 2 грудня. – С. 7; Гайдамашко В. Оновлене обличчя міської думи: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 2 грудня. – С. 8; Нестернко Валерій. Одна дума – чотири мови // Подолянин. – 2006. – 17 лютого. – С. 8; Нестеренко Валерій. Міська дума: квітень – листопад 1918 року // Подолянин. – 2006. – 28 квітня. – С. 6; Міська дума та міська управа: 1895–1904 роки: Мовою документів // Час: Інформаційний бюлетень. – 2006. – № 2(2). – С. 3; Бойко В. М. Вибори до міських дум 1917 // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 500.

МІСЬКА ЛІКАРНЯ. Головні лікарі: 1 листопада 1951 – 18 вересня 1972 – Микола Сергійович Нестеров, 1972–1975 – Борис Прокопович Шаталюк, з 1975 – Микола Онуфрійович Рибак, 1985–1995 – Анатолій Сергійович Лонтковський, 1995–2004 – Анатолій Михайлович Сьомко, з 2004 – Дмитро Сергійович Васильянов. 7 жовтня 2005 урочисто відкрито оновлений корпус у селищі Жовтневе. Перший поверх – приймальне відділення, неврологічне відділення на 40 місць, 20 наркологічних ліжок. Другий поверх – кардіологічне відділення на 40 ліжок, блок інтенсивної терапії. Третій і четвертий поверхи – терапевтичне відділення на 60 місць із 10 ендокринологічними ліжками. * Мазурик Є. В. Кам'янець-Подільська міська лікарня (до 1987 р.) // Мазурик Є. В. Нариси про минуле і сьогодення медицини Кам'янця-Подільського та Хмельниччини. – Кам'янець-Подільський, 1999. – С. 3–29; Щур Олександр. Голосків. – Кам'янець-Подільський – Київ, 1999. – С. 295–296; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 280–282; Гайдамашко Вікторія. Для сучасної медицини – сучасні умови: 7 жовтня урочисто відкрито для кам'янчан оновлений корпус центральної лікарні // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 1, 2.

МІСЬКА ПОЛІКЛІНІКА № 1. Новий план. Розташована в лікарняному містечку, головний фасад виходить на вулицю Огієнка. Стала до ладу 1967. Раніше розташовувалася на вулиці Ленінградській (нині Лесі Українки), де сьогодні працює міська дитяча поліклініка. 4-поверховий будинок з двома ризалітвми (виступами за основну лінію фасаду). На лівому ризаліті – мозаїчне панно: на земній кулі сидить молода жінка з дитиною, уособлюючи здоров'я, материнство, мир. Поліклініка має понад 60 кабінетів, розрахована на 700 відвідувань за зміну. Головний лікар Борис Ярославович Цвігун. * Нова поліклініка: Місто будується / Малюнок художника Д. І. Брика // Прапор Жовтня. – 1966. – 2 липня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 105, 106; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 281.

МІСЬКА ПОЛІКЛІНІКА № 2. Селище Першотравневе. Будівництво на кошти цементного заводу розпочато 1975, відкрито заклад 10 серпня 1976. Спочатку це було поліклінічне відділення на 250 відвідувань, яке обслуговувало селища цементного заводу та Смирнова, від 1980 – ще й мікрорайон Жовтневий. 1993 мікрорайон Жовтневий відійшов до міської поліклініки № 1, а відділення в селищі Першотравневому стало міською поліклінікою № 2. Від 1 червня 2003 поліклініка стала працювати як заклад сімейної медицини, у вересні 2005 приєдналася до міської поліклініки № 1 і стала її терапевтичним відділенням. З першого дня понад чверть віку (1976 – 2001) закладом керував (як завідувач відділення, від 1993 – головний лікар) Ярослав Федорович Сав'юк (1935 – 2001). Від 2001 головний лікар поліклініки № 2, а нині завідувач відділення – Галина Адольфівна Врублевська. * Семаньків П., Мельник В. Довга розкачка: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1975. – 8 липня. – С. 2; Рибак М. Нова поліклініка: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 серпня. – С. 4; Сав'юк Я. Двадцять років для людей // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 10 серпня. – С. 5; Поліклініка для цементників // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 13; Пам'яті Ярослава Сав'юка // Край Кам'янецький. – 2001. – 9 листопада. – С. 4; Резнікова Вікторія. Назвали номером другим: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 3.

МІСЬКА РАДА. Перше засідання міської ради відбулося 12(25) березня 1917. На ньому обрано виконавчий комітет. * Хроніка подій на Кам'янеччині: Літопис революції // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 січня. – С. 3.

МІСЬКА УПРАВА. * Будзей О. Що дума надумала?: 7 грудня – День місцевого самоврядування // Подолянин. – 2005. – 2 грудня. – С. 7.

МІСЬКА ШЛЯХОВА ДІЛЬНИЦЯ. → МШД.

МІСЬКЕ (НОВЕ МІСЬКЕ) КЛАДОВИЩЕ. Адреса – Нігинське шосе, 3. Перше поховання здійснено 1 вересня 1976. За станом на 2004 поховано понад 28 тисяч чоловік. Щороку тут ховають до 850 кам'янчан. * Сокальський С. Наш кінцевий простір: Реалії життя // Подолянин. – 2004. – 9 липня. – С. 5.

МІСЬКИЙ БУДИНОК КУЛЬТУРИ (МБК). Сучасна назва Пушкінського народного дому. Адреса – Шевченка, 20. Директори: від 1985 – Петро Олександрович Ситник. У МБК у лютому 1981 з глядачами зустрічалися популярні кіноактори Сергій Філіпов, Олег Янковський, Олександр Збруєв і Володимир Тотосов. Наприкінці 1972 у МБК за один день три концерти дав Йосип Кобзон, 6–7 грудня 1989 у МБК виступала Едіта П'єха, 11–12 листопада 1991 – артисти Московського театру естради Борис Брунов, Клара Новикова. 20 грудня 1987 у МБК відбулися концерти рок-гурту «Електроклуб» з участю композитора Давида Тухманова, солістки Ірини Аллегрової. 1970 на сцені МБК свої феноменальні здібності демонстрував знаменитий Вольф Мессінг. Тут виступали майже всі найвідоміші українські співаки: зокрема, Микола Гнатюк (2–3 лютого 1988), Оксана Білозір (23 лютого 1994), Павло Зібров (13 червня 1995), Ірина Білик і гурт «Скрябін» (23 жовтня 1995), Марина Одольська (5 листопада 1996), Микола Свидюк із програмою «Доня, моя донечко...» (14 листопада 1996), Віктор Шпортько (14 лютого 1997), Олександр Пономарьов із програмою «Перша і остання любов» (31 березня 1999), Віктор Павлик (30 квітня 1999). 23 липня 1978 у МБК Валентина Леонтьєва провела запис 25-ої телепередачі надзвичайно популярного циклу «Від усієї душі» (перша програма Центрального телебачення СРСР показала передачу 16 вересня). 15 грудня 1985 у МБК сеанс одночасної гри проти 46 місцевих шахістів провів міжнародний гросмейстер Юхим Геллер. Почесної нічиєї добилися 11 учасників сеансу. Серед них і наймолодший – учень середньої школи № 13 Олександр Фінкель, який через 10 років сам став міжнародним гросмейстером. 1991, коли Україна виборювала незалежність, великий вплив на кам'янчан мали виступи у МБК народних депутатів України Лариси Скорик (21 лютого) і Левка Лук'яненка (18 листопада). 3 липня 1991 у МБК презентували Кам'янець-Подільську універсальну товарно-сировинну біржу (перший директор Юрій Шабага), провели її перші торги. 23 січня 1993 у МБК відбувся перший у місті й області приватизаційний аукціон: продано дві крамниці, два кіоски й ательє. У МБК столітні ювілеї святкували міська бібліотека (15 січня 1966), медичне училище (29 травня 1976), історичний музей-заповідник (17 травня 1990), міська дитяча музична школа (2 травня 2003) і сам міський Будинок культури (23 березня 2001), 50-річчя – газета «Прапор Жовтня» (1 березня 1980) і середня школа № 9 (12 грудня 1986), 70-річчя – училище культури (26 травня 2000). А ЗОШ № 1, яка веде відлік від чоловічої гімназії, відсвяткувала навіть 170-річчя (31 жовтня 2003). Але найбільший ювілей, відсвяткований у МБК, – це 900-річчя Кам'янця-Подільського: 23 грудня 1962 з цієї нагоди відбулося ювілейне засідання міської Ради з представниками громадських організацій. При МБК діє самодіяльний народний театр. * Тесленко М. Це – феноменально // Прапор Жовтня. – 1970. – 17 червня. – С. 4; Ядушливий О. Щастя дарувати радість: Суботнє інтерв'ю [з Миколою Гнатюком] // Прапор Жовтня. – 1988. – 6 лютого. – С. 4; Мархоткіна Ірина. Петро Ситник – співак і організатор // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 27 травня. – С. 6; Гайдамашко Вікторія. Сто років тут музи живуть...: Вшанування // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 30 березня. – С. 5.

МІСЬКИЙ БУДИНОК КУЛЬТУРИ НОВИЙ. * Мельник В. Новий Будинок культури. Яким йому бути?: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 13 лютого. – С. 2–3.

Міський відділ народної освіти (міськвно). З часів перебудови – міський відділ освіти (міськво), з 27 грудня 2001 – міське управління освіти та науки. Завідувачі: [1957] – Олександр Тихонович Шабалін, 1958–1980 – Микола Микитович Продеус (1916 – 1 липня 1982); 1980–1987 – Микола Миколайович Дарманський (1 квітня 1945 – жовтень 2005); від 1987 – Володимир Петрович Тюрін (5 січня 1951), який 27 грудня 2001 став начальником управління. * XXVІ сесія міськради: визначено пільги і податки // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 28 грудня. – С. 2; Сесія: податки встановити встигли // Подолянин. – 2002. – 4 січня. – С. 2; Микола Микитович Продеус: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1982. – 3 липня. – С. 3; Філінюк А. Г. Микола Миколайович Дарманський // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 740–751; Дубінський В. А. Володимир Петрович Тюрін // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 863–868; Гординчук Микола. Володимир Тюрін – педагог та організатор // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 6 січня. – С. 3.

Міський відділ освіти (міськво). До перебудови – міський відділ народної освіти (міськвно). Від 27 грудня 2001 – міське управління освіти та науки.

МІСЬКИЙ ГОЛОВА. Очолював міську думу та міську управу. Міські голови Кам'янця-Подільського: 1878–1893 – Петро Дорофійович Левицький, від 1893 – Іван Кузьмич Михалевич, [1904] – Віктор Іванович Калішевич, [1914] – Костянтин Васильович Турович, [1917] – Антон Шульмінський, від 1917 – Олександр Красовський. У сучасній Україні міський голова веде засідання міської ради, очолює міський виконавчий комітет, обирається всенародним голосуванням. Сьогодні міський голова Кам'янця-Подільського – Олександр Володимирович Мазурчак (обрано 1998, 2002, 2006).

МІСЬКИЙ ЕКОЛОГО-НАТУРАЛІСТИЧНИЙ ЦЕНТР УЧНІВСЬКОЇ МОЛОДІ (МЕНЦУМ). Раніше – станція юних натуралістів. 21 травня 1997 відкрито міні-зоопарк. * Міні-зоопарк // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 17 травня. – С. 1; Матусяк Т. Перший за тисячу років // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 24 травня. – С. 2.

МІСЬКИЙ КОЛОДЯЗЬ. Старе місто. → Вірменський (Міський), колодязь.

МІСЬКИЙ КОМБІНАТ ПОБУТОВОГО ОБСЛУГОВУВАННЯ. * До Ваших послуг – служба побуту // Прапор Жовтня. – 1976. – 12 травня. – С. 4.

МІСЬКИЙ КОМІТЕТ НАРОДНОГО КОНТРОЛЮ (МІСЬКИЙ КНК). Створено відповідно до ухвали грудневого пленуму ЦК КПРС (1965), який органи партійно-державного контролю перетворив на органи народного контролю. Тож міський комітет партійно-державного контролю став міським комітетом народного контролю. Скасовано 21 січня 1991 сесією міської ради. Понад 18 років (1965–1983) міський КНК очолював Петро Павлович Бабляк (1922 – 1987): 25 травня 1965 пленум міськкому КПУ затвердив його головою міського комітету партдержконтролю, а 30 листопада 1983 сесія міськради увільнила його від обов'язків голови міського КНК у зв'язку з виходом на пенсію. 30 листопада 1983 його на цій посаді змінив В'ячеслав Йосипович Вальцер (1930) – останній голова міського КНК. * Комітет партійного контролю // УРЕ. – 2-е видання. – Т. 5. – К., 1980. – С. 312–313; Спiльно з вами, трудiвники села // Прапор Жовтня. – 1965. – 28 травня. – С. 2; Виховну роботу – на рівень сьогодення: На сьомій сесії міської Ради народних депутатів // Прапор Жовтня. – 1983. – 3 грудня. – С. 2; Петро Павлович Бабляк: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1987. – 17 листопада. – С. 4.

МІСЬКИЙ ПАЛАЦ ПІОНЕРІВ. Відкрито 20 грудня 1925 як піонерський клуб у Старому місті біля друкарні. Згодом для клубу виділили приміщення колишнього історико-архітектурного музею. 1950 перебрався на вулицю Ленінградську (нині Лесі Українки, 60) – в колишню садибу Дембицького. Директори: Софія Прохорівна Недзвецька, Людмила Олександрівна Бєлінська, Галина Никифорівна Коба. Нині міський Центр дитячої творчості (ЦДТ). Директор від 27 грудня 1994 – Олександр Володимирович Ткачук. * Інночкін П. Світ творчості, прекрасного: Завтра міському Палацу піонерів – 50 років // Прапор Жовтня. – 1975. – 19 грудня. – С. 4; Новий директор ЦДТ // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 1 січня. – С. 1.

МІСЬКИЙ ЦЕНТР ДИТЯЧОЇ ТВОРЧОСТІ. Раніше міський Палац піонерів.

МІСЬКИЙ ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я. Утворено 1 січня 1989 з міського Будинку санітарної освіти. Тодішня адреса – Ленінградська, 48. * Михайленко В. Міський центр здоров'я // Прапор Жовтня. – 1989. – 26 травня. – С. 4.

МІСЬКОЇ УПРАВИ (МІСЬКОЇ ДУМИ) БУДИНОК. Новий план. Сучасна адреса – Соборна, 1 (на розі з вулицею Шевченка). Споруджено 1897–1901 під керівництвом губернського архітектора Віктора Васильовича Канакотіна. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (ухвала Хмельницького облвиконкому від 11 грудня 1984). Тепер у будинку розміщується будівельний технікум. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 273–274.

«МІСЬКЛІФТСВІТЛО» – сцеціалізоване комунальне підприємство Кам'янця-Подільського. Створено в першій половині 1976 як «Міськсвітло». Сучасна назва від 22 травня 2002. Директор (від листопада 2001) – Володимир Улянович Крилов. * Яцемірська Наталія. Будні «нічного дозору»: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 5.

«Міськсвітло» – підприємство електромереж. Створено в першій половині 1976. Перед новим підприємством поставлено завдання: експлуатація, ремонт, реконструкція та будівництво нових ліній мережі вуличного освітлення в місті Кам'янець-Подільський (раніше це входило в обов'язки комбінату благоустрою). Перший директор – Франц Юліанович Крицький. Серед директорів – Віктор Євгенович Осташевський, від листопада 2001 – Володимир Улянович Крилов. 22 січня 1998 ухвалою міськвиконкому мале державне підприємство «Міськсвітло» перетворено на комунальне і підпорядковано управлінню житлово-комунального господарства. 22 травня 2002 у зв'язку з приєднанням до нього дільниці з технічного обслуговування та ремонту ліфтів перейменовано на спеціалізоване комунальне підприємство «Міськліфтсвітло». * «Міськсвітло» для міста / Інтерв'ю вів В. Мельник // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 травня. – С. 3; «Міськсвітло» стане комунальним // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 7 лютого. – С. 1; Слід на землі: Ювіляри // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 20 листопада. – С. 2; Мусить стати світліше: Кадри // Подолянин. – 2001. – 16 листопада. – С. 1; Міркотан О. Вперед і з музикою!: Влада // Подолянин. – 2002. – 24 травня. – С. 2; [Оголошення] // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 24 травня. – С. 5.

МІСЯЧНИК ОХОРОНИ ПАМ'ЯТОК ІСТОРІЇ ТА КУЛЬТУРИ. Започатковано в Кам'янці-Подільському 1979. * Лободенко Г. Віддати борг історії: Старе місто: проблеми, вирішення // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 квітня. – С. 4.

*МІЧУРІНА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. Назву надано 5 червня 1947. # Мічурін Іван Володимирович (1855 – 1935) – радянський селекціонер. Створив понад 300 нових і поліпшених сортів.

*МІЧУРІНА ПРОВУЛОК. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. З'єднує вулиці Хмельницьку та Лисенка, перетинає вулицю Мічуріна. # → Мічуріна, вулиця.

*Мічуріна другий провулок. Селище Смирнова. Нині (від 19 серпня 1977) провулок Аркадія Гайдара.

«МИЧУРИНСК» – кафе. Новий план. Вулиця Котовського (тепер Соборна). До 1988 «Орбіта». * Кравчук М. На честь міста-побратима // Прапор Жовтня. – 1988. – 20 серпня. – С. 1.

МІЧУРІНСЬК – місто в Тамбовській області Росії, з яким Кам'янець-Подільський підтримував дружні зв'язки. До 1932 – Козлов. Наприкінці січня 1978 у Мічурінську вперше побувала делегація Кам'янця-Подільського. У січні 1979 делегація Кам'янець-Подільського району побувала в Мічурінську, підписала договір на змагання, а 18 січня 1979 з візитом-відповіддю прибула делегація мічурінських хліборобів, яку очолював голова Мічурінського райвиконкому Микола Якович Жиронкін. * На землі Тамбовській: Всесоюзне соціалістичне змагання // Прапор Жовтня. – 1978. – 3 лютого. – С. 1–2; Сікоренко В. У дружбі – сила // Прапор Жовтня. – 1979. – 6 січня. – С. 1; Міцне коріння // Прапор Жовтня. – 1979. – 18 січня. – С. 1; Сомов Є. Добридень, російські брати // Прапор Жовтня. – 1979. – 20 січня. – С. 1; Слухає Мічурінськ: У дружбі наша сила // Прапор Жовтня. – 1980. – 1 січня. – С. 3; Руку – на дружбу! // Прапор Жовтня. – 1980. – 11 квітня. – С. 1.

*МІЧУРІНСЬКА ВУЛИЦЯ. Район заводу «Електрон». Виборча дільниця № 34. Первісна назва від 1954 до 17 лютого 1967 – Східна, від 17 лютого 1967 до 4 листопада 1993 – вулиця Примакова. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Пантелеймона Педи. З'єднує вулиці Годованця та Лермонтова, лежить між вулицями Кулика та Крип'якевича. На вулиці живе самодіяльний скульптор Іван Свідер. # → Мічурінськ. * Гарна річ – дружба, але від нових назв язика можна зламати // Подолянин. – 1993. – 13 листопада. – С. 1; Будзей О. Мічурінськ, Укмерге, Каліш: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 26 квітня. – С. 5; Семенюк Є. Чудо в дворі // Прапор Жовтня. – 1976. – 18 грудня. – С. 3.

МОБІЛЬНИЙ ЗВ'ЯЗОК (СТІЛЬНИКОВИЙ ЗВ'ЯЗОК). Спільне підприємство (українсько-дансько-голландсько-німецьке) «Український мобільний зв'язок» (УМЗ) розпочало діяльність у липні 1993. У Кам'янці-Подільському станцію мобільного зв'язку задіяно 3 липня 1996. Першою фірмою, що стала обслуговувати клієнтів у Кам'янці-Подільському, було спеціалізоване підприємство «Паритет» – офіційний представник УМЗ. Першим стандартом, запровадженим у місті в липні 1996, був NMT. 1 червня 2002 у Кам'янці-Подільському запроваджено ще однин стандарт від УМЗ – GSM 900. * Ще один крок до цивилізації // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 6 липня. – Блок 2. – С. 1; Кам'янець стає мобільним // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 7; GSM – і в Кам'янці GSM // Подолянин. – 2002. – 6 червня. – С. 1; Резнікова Вікторія. Перший мобільний: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 7; Ваш мобільний телефон: Тема для роздумів / Інформацію підготував Олександр Шкоропата // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 3.

*Могилівська вулиця. Новий план. Первісна назва нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Драгоманова. У радянські часи – вулиця Дзержинського. # Могилів – місто на Дніпрі. У часи Російської імперії – губернський центр, тепер – один з обласних центрів у Білорусі. Є ще один Могилів – на Дністрі. У часи Російської імперії – повітове місто Подільської губернії. Тепер це Могилів-Подільський – один із райцентрів у Вінницькій області.

МОДЕРН – стиль. У Кам'янці-Подільському в стилі модерн збудовано 1911–1914 особняк Дембицького (сучасна адреса – Лесі Українки, 60).

«Модерн» – кінотеатр. В оголошеннях вказувалася така адреса: Новий план, будинок Марцинкевич (біля міської управи). Нині тут розмістився актовий зал будівельного технікуму (Соборна, 1). * Подолянин. – 1913. – 28 июня.

«МОДУЛЬ» – ВАТ. Первісно – Кам'янець-Подільський завод легких металоконструкцій (ЗЛМК). Будівництво розпочато 1977, перший пусковий комплес введено в дію 1 січня 1985. Сучасна назва – від червня 1994. Перший директор Іван Олександрович Галицький. Голова правління ВАТ (від 2003) Ігор Олександрович Титов. * Його кредо – робота: Кадри // Подолянин. – 2003. – 19 грудня. – С. 2; Гординчук Микола. Ігор Титов: «ВАТ «Модуль» здобув право на лідерство» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 17 червня. – С. 1, 5; ВАТ «Модуль» буде працювати // Фортеця. – 2006. – 27 липня. – С. 2; Громада небайдужа: Місто // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 2.

«МОЙ МАЛЕНЬКИЙ ГОРОД» – одна з найпопулярніших пісень про Кам'янець-Подільський. Написано 1965. Автор музики та слів – учениця міської музичної школи Людмила Очеретенко.

МОЛДАВСЬКИЙ ТЕАТР ОПЕРИ ТА БАЛЕТУ. Створено 1955 на основі Молдавського музично-драматичного театру як Молдавський театр опери, балету та драми імені Пушкіна. 1957 з нього виділився Молдавський театр опери й балету. 3–5 вересня 1962 перебував на гастролях у Кам'янці-Подільському. Показав балети «Лебедине озеро» Петра Чайковського (3 вересня), «Бахчисарайський фонтан» Бориса Асаф'єва (4 вересня). Завершив гастролі 5 вересня великим концертом з участю, зокрема, Марії Бієшу. * Платон Є. У нас в гостях – оперний театр // Прапор Жовтня. – 1962. – 1 вересня. – С. 4; Єфімов А. Талант і праця: Щоденник мистецтв // Прапор Жовтня. – 1962. – 8 вересня. – С. 4.

«МОЛДОВА», кафе. Черемушки. Адреса – Червоноармійська, 39. Раніше «Черемшина». * Кочергін В. Кафе «Молдова»: успіху сприяє госпрозрахунок: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1988. – 17 вересня. – С. 2–3.

«МОЛДОВА-ФІЛМ» – кіностудія в Кишиневі. Веде відлік від корпункту (1940), перетворено 1952 на кіностудію хронікально-документальних фільмів. Від 1957 – кіностудія художніх і хронікально-документальних фільмів «Молдова-філм». У Кам'янець-Подільському районі знімала фільм «Біля Чортового лігва» (1981). * «Молдова-филм»// Кино: Энциклопедический словарь. – М., 1986. – С. 273.

«МОЛИТВА ЗА КАМ'ЯНЕЦЬ» – вірш невідомого вірменського автора:

О, Богу бажане місто, великий Кам'янцю!

З чотирьох боків оточений рясними водами,

Неприступна фортеце, збудована на скелі,

Хай пошириться на тебе благословіння Боже!

Хай захистить Бог плем'я вірменьске,

Що в місті живе!

Оригінал зберігається в Матенадарані. Опублікував вірш Гевонд Алішан (1820–1901) у збірці «Кам'янець» (Венеція, 1896). Переклала російською вірменський літературознавець Седа Григорівна Амірян (1926–1993), подала переклад у монографії «Армяно-украинские литературные связи» (Єреван, 1972). * Сис Тамара. «Молитва за Кам'янець» // Подолянин. – 1994. – 13 жовтня. – С. 3; Сис-Бистрицька Тамара. Внесок у скарбницю громади: Гість сторінки // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 15 вересня. – С. 6; Молитва за Кам'янець // Перлини Товтрів-Медоборів, зібрані Т. Сис-Бистрицькою. – Книга друга. – Кам'янець на Поділлі, 2000. – С. 47; Печенюк М. А. Музиканти Кам'янеччини. – Хмельницький, 2003. – С. 4.

*МОЛОДІЖНА ВУЛИЦЯ. Селище Першотравневе, виборча дільниця № 12. Одна з головних вулиць селища. Назву надав міськвиконком у грудні 1986. Вулиця простягнулася від Нігинського до Хмельницького шосе. На вулиці розташувалася ЗОШ № 6 (відкрито 1 вересня 1976). * Назвали селище Першотравневим // Прапор Жовтня. – 1987. – 7 січня. – С. 1.

*МОЛОДІЖНИЙ СКВЕР. Новий план. Розташований на розі вулиць Князів Коріатовичів і Шевченка, вище від центральної міської бібліотеки, нижче від НВК № 8. Площа 1,6 га. Назву надав міськвиконком 27 травня 1969. У сквері 20 жовтня 1999 урочисто, з участю Президента України Леоніда Кучми, відкрито пам'ятник воїнам-афганцям (автори пам'ятника – Борис Негода, Олександр Янішевський, Володимир Лашко). Модель пам'ятника було представлено кам'янчанам ще 6 вересня 1989 на виставці в Ратуші, присвяченій воїнам-інтернаціоналістам. Перший камінь закладено 20 травня 1997. Планували відкрити 29 жовтня 1998 – в день 80-річчя комсомолу. # Виконком, надаючи назву, врахував активну участь молоді в соціалістичному змаганні за краще впорядкування міста до сторіччя з дня народження Леніна. * Офіційне повідомлення // Прапор Жовтня. – 1969. – 28 травня. – С. 2; Кособуцький В. А подвиг – вічний: Пам'ять // Прапор Жовтня. – 1989. – 5 вересня. – С. 4; Деревич П. «Афганістан болить в моїй душі...»: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1989. – 13 вересня. – С. 4; Ковальчук Н. Пам'ятник афганцям: макет з гіпсу є, грошей немає // Подолянин. – 1994. – 4 серпня. – С. 2; Вісті з НГО // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 16 жовтня. – С. 7; Гординчук М. Чи зазнає реконструкції майдан Відродження?: 1 липня – День архітектури України [Інтерв'ю з головним архітектором міста Людмилою Скопінцевою] // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 25 червня. – С. 3; Другому Афгану не бути: Пам'ять // Подолянин. – 1999. – 22 жовтня. – С. 2; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 269, 272; Будзей О. Молодіжний: Сквери Нового плану // Подолянин. – 2005. – 14 січня. – С. 4.

*Молодіжний сквер. Новий план. Первісна назва скверу Танкістів.

МОЛОДІЖНИЙ ЖИТЛОВИЙ КООПЕРАТИВ (МЖК). МЖК-2 «Зодчий» створено ухвалою міськвиконкому 20 квітня 1989. * Казачук В. МЖК під загрозою: На комсомольській орбіті // Прапор Жовтня. – 1990. – 1 серпня. – С. 2.

Молокозавод. Селище цукрового заводу. Сучасна адреса – Маршала Харченка, 3. Дав першу продукція 28 грудня 1971. Зупинено 24 грудня 1986 міською санстанцією через низький санітарний стан виробництва. Проведено повну реконструкцію виробництва. Відновив роботу 23 лютого 1987. Нині ВАТ «Лактіс». * На порозі новосілля: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1971. – 11 грудня. – С. 2; Дві обнови: Кроки п'ятирічки // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 грудня. – С. 1; Обнови 1971-го // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 січня. – С. 2; Коли працюватиме молокозавод? // Прапор Жовтня. – 1987. – 3 лютого. – С. 1; Як справи на молокозаводі? // Прапор Жовтня. – 1987. – 27 лютого. – С. 1; Москалюк Ю. В інтересах людини // Прапор Жовтня. – 1987. – 10 червня. – С. 3.

МОНАХ З КОРЗИНОЮ – статуетка. Зберігається в картинній галереї в Старому мості. Раніше була експонатом музею атеїзму, обладнаному в Кафедральному костелі. * Терлецький А. Історія однієї реліквії: Ви просили розповісти // Прапор Жовтня. – 1985. – 12 квітня. – С. 3.

«МОНОЛІТ» – мале колективне підприємство. Керівник Анатолій Михайлович Козярук. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

*Монопольна вулиця. Новий план. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Кишинівської. Сьогодні вулиця Данила Галицького.

«МОНТЕ КРІСТО» – кафе. Вулиця Лесі Українки. Відкрито 2003. Власник Анатолій Стоянський. * Завітайте в «Монте Крісто»! // Фортеця. – 2005. – 3 березня. – С. 12.

МОНУМЕНТ НА ЧЕСТЬ 50-РІЧЧЯ ВЛКСМ. Відкрито наприкінці жовтня 1968 в міському парку культури та відпочинку. Автори Збігнєв Гайх і Семен Розенштейн. * Клятва на вірність / Фото Б. Шевченка // Прапор Жовтня. – 1968. – 30 жовтня. – С. 4.

«МОРАВА-200» – комфортабельний пасажирський літак на 12 місць. Відправлявся з Кам'янець-Подільського аеропорту. Вперше це сталося 15 травня 1962, коли у введеному літьому графіку було передбачено рейси на Одесу, Сімферополь, Херсон. * Епштейн М. Авіалінії з Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1962. – 26 травня. – С. 1; Епштейн М. Літаками з Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1962. – 14 липня. – С. 4.

МОРОЗИВО. * Резнік С. Про продаж морозива // Прапор Жовтня. – 1947. – 29 липня. – С. 2.

«Морозиво» – кафе. Черемушки. Червоноармійська. Відкрито в січні 1971. Крім морозива, можна було ласувати кондитерськими виробами, пити каву, газ-воду, соки, коктейлі. * Обід у їдальні // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 січня. – С. 1; Десятий магазин: По нашому місту // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 січня. – С. 1; Бобров В. Кафе «Морозиво»: По місту і району // Прапор Жовтня. – 1971. – 2 лютого. – С. 1; Створюймо хороший настрій: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1971. – 3 серпня. – С. 3; Шех А. «Створюймо хороший настрій»: «Прапору Жовтня» відповідають // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 вересня. – С. 3.

«Морозиво» – павільйон. Новий план. Розташовувався в Молодіжному сквері. Клієнти постійно скаржилися, що в павільйоні немає... морозива. * Полянін В. Під чужою вивіскою: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1960. – 26 липня. – С. 4; Саврій С. Під вивіскою «Морозиво» // Прапор Жовтня. – 1961. – 20 червня. – С. 4; Савельєв В. Павільйон «Морозиво» без... «Морозива» // Прапор Жовтня. – 1962. – 7 липня. – С. 4; Міняйте хоч би вивіску!... // Прапор Жовтня. – 1962. – 11 вересня. – С. 4; Файвеліс Л. «Морозиво» – без морозива // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 липня. – С. 3.

Морозів – село. Від 1939 в складі села Слобідка-Рихтівська.

МОСКВА – столиця Росії. Перша згадка 1147. Серед найвідоміших уродженців Кам'янця-Подільського, які стали москвичами: математик Микола Григорович Чеботарьов (1894–1947), письменник Володимир Павлович Бєляєв (1909–1990), адмірал Сергій Георгійович Горшков (1910–1988), біохімік Борис Ілліч Збарський (1885–1954), художник театру Михайло Іванович Курилко (1980–1969), драматична актриса та співачка Зінаїда Сергіївна Рибчинська (1885–1964), письменниця Маргарита Яківна Сенгалевич (1901–1975), ортопед-травматолог Карл Теодорович Вегнер (1864–1940), філософ Юрій Миколайович Давидов (1929). Москвич Еміль Кроткий (1892–1963), який прославився майстерними афоризмами, був уродженцем села Зіньківці. Москвичка Фаїна Григорівна Мельник (1945), знаменита дискоболка, народилася в селі Бакота. Уродженець Москви Михайло Семенович Смирнов (1902–1944) загинув при визволенні Кам'янця-Подільського, тут його і поховано. Уродженцем Москви, який став кам'янчанином, був військовий диригент, самодіяльний композитор Ігор Григорович Краєв'янов (1918–1987). 6 вересня 1947 кам'янчани урочисто відзначили 800-річчя Москви: в театрі імені Шевченка відбулося урочисте засідання міської Ради депутатів трудящих разом із партійними, комсомольськими та громадськими організаціями міста; на міському стадіоні – товариський футбольний матч між командами ДСТ «Більшовик» і «Спартак»; увечері в парку культури та відпочинку – велике масове гуляння. Пік дружніх стосунків між Кам'янцем-Подільським і Москвою припадає на серпень – листопад 1991. На знак вдячності москвичам за відстоювання принципів демократії під час путчу (19–21 серпня 1991) з Кам'янця-Подільського на Москву 23 серпня 1991 вирушили три рефрижератори з гуманітарною допомогою (мороженою яловичиною, консервованою городиною та садовиною) та автобус з хором «Смотрич» (художній керівник Микола Мельник). Очолювали делегацію кам'янчан заступник голови міської Ради Ігор Земськов, депутати міськради Володимир Лобашов, Анатолій Лучко, Віктор Войцехівський. Координували поїздку голова міськвиконкому Михайло Аносов у Кам'янці-Подільському та народний депутат СРСР Іван Павлевич у Москві. 25 серпня о четвертій годині ранку посланці Кам'янця-Подільського в'їхали в Москву. Після зустрічі з представниками Московської міської ради привезені продукти було відправлено в дитячі будинки, в будинки для інвалідів і престарілих, лікарні. Біля російського Білого дому до москвичів з вітальними словами звернувся Ігор Земськов, хор «Смотрич» виконав літургію Петра Чайковського «Святий Боже». 26 вересня для делегації кам'янчан влаштовано офіційний прийом у Московській міській Раді. За час перебування в Москві хор «Смотрич» дав сім концертів. У вересні 1991 Кам'янець-Подільський відвідали два депутати Московської міської Ради. Вони зустрічалися з депутатами Кам'янець-Подільської міської ради, а заступник голови комітету з питань культури, мистецтва та охорони історичної спадщини Вадим Сергійович Дормидонтов дав інтерв'ю газеті «Кам'янець-Подільський вісник». 12–13 листопада 1991 в Кам'янці-Подільському в подяку за підтримку москвичів у пам'ятні серпневі дні відбулися виступи Московського державного театру естради за участю корифеїв розмовного жанру Бориса Брунова, Клари Новикової, лауреата Всесоюзного конкурсу артистів сатири та гумору Олексія Цапика, молодих артистів Світлани Солотової, Андрія Дьяконова, Сергія Чванова, Сергія Ірмакова. Москвичі дали два благодійні концерти в міському Будинку культури та концерт на консервному заводі. Клара Новикова дала інтерв'ю «Кам'янець-Подільському віснику». * Романовський І. Красна площа: До 800-річчя Москви // Прапор Жовтня. – 1947. – 22 серпня. – С. 2; Виникнення й розвиток Москви: До 800-річчя Москви // Прапор Жовтня. – 1947. – 2 вересня. – С. 2; Москва соціалістична // Прапор Жовтня. – 1947. – 6 вересня. – С. 1; До 800-річчя Москви: По місту // Прапор Жовтня. – 6 вересня. – С. 1; Слизький І. Ф. Роль Москви в утворенні Російської національної держави: До 800-річчя Москви // Прапор Жовтня. – 1947. – 6 вересня. – С. 2; Урочисте засідання у Великому театрі // Прапор Жовтня. – 1947. – 10 вересня. – С. 1; Про нагородження міста Москви орденом Леніна: Указ Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1947. – 10 вересня. – С. 1; Святкування 800-річчя Москви в місті // Прапор Жовтня. – 1947. – 10 вересня. – С. 1; Привітання тов. Й. В. Сталіна // Прапор Жовтня. – 1947. – 12 серпня. – С. 1; Будзей Олег. Для кам'янчан і москвичів: Із засідання міськвиконкому // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 28 серпня. – С. 1; Одним абзацом // Кам'янець-Подільський вісник. – 28 серпня. – С. 1. – 4-й абзац; Мельник Микола. До Білого будинку Росії // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 4 вересня. – С. 1; Петренко І. Коли серця скорочують відстані: Ще раз про поїздку у Москву // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 14 вересня. – С. 1; Кам'янець – Москва: Нові зв'язки: Відверта розмова / Розмову записав М. Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 25 вересня. – С. 2, 3; Браво, москвичі: Події, факти // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 листопада. – С. 2; Мислюк Л. Клара Новікова: «Поки Софокл чекає свого гурмана» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 23 листопада. – С. 4.

*Московська вулиця. Новий план. Первісна назва сучасної (від 1 червня 1992) вулиці Огієнка. Інші назви – Університетська, Затонського.

МОСКОВСЬКИЙ ХУДОЖНІЙ АКАДЕМІЧНИЙ ТЕАТР (МХАТ). 9 липня 1949 у Кам'янець-Подільському міському театрі ім. Шевченка сцени зі спектаклів показували актори МХАТу Віра Бендіна, Володимир Бєлокуров, Микола Боголюбов, Олексій Грибов, Анастасія Зуєва, Анатолій Кторов, Борис Петкер, Віра Попова. * Гастроль МХАТ в міському театрі // Прапор Жовтня. – 1949. – 8 липня. – С. 1; Зустріч кам'янчан з артистами МХАТу // Прапор Жовтня. – 1949. – 13 липня. – С. 2.

«МОСФІЛЬМ» – кіностудія. Серед фільмів, які знімала в Кам'янці-Подільському: «Співробітник ЧК» (1963).

МОТОБОЛ – командна спортивна гра з м'ячем на мотоциклах на футбольному полі з воротами. У Кам'янці-Подільському мотобольний матч вперше проведено 14 серпня 1966: на міському стадіоні відбулася товариська зустріч Кам'янець-Подільського та Хмельницького мотоклубів. Перемогли хмельничани – 4:2. 23 квітня 1967 у товариському матчі між мотоболістами Кам'янця-Подільського та Хмельницького знову перемогли гості – 2:0. 1979 створено мотобольну команду «Поділля» (деякий час виступала під назвою «Трудові резерви»). 2 і 4 вересня 1983 «Трудові резерви» в товариських матчах перемогли збірну Болгарії – 10:2 і 12:2. 22 травня 1993 у Вальєрасі (Франція) на чемпіонаті Європи з мотоболу збірна України, кістяк якої складали гравці кам'янець-подільського «Поділля», вигравши в останньому матчі в голландців – 4:2, посіла четверте місце. 17 червня 1995 під час мотобольного матчу «Поділля» – «Митник» уперше в місті проведено спортивний тоталізатор. 5–9 липня 1995 у місті Кременчук відбувся чемпіонат Європи з мотоболу, від проведення якого відмовився Кам'янець-Подільський. Збірна України (за неї грали воротар Сергій Шварчук і нападник Володимир Даниляк із кам'янець-подільського «Поділля») посіла четверте місце. 13 червня 2000 на турнірі в місті Кірспе (ФРН) мотоболісти «Поділля-Адамс» завоювали «Кубок Дружби». * Мотобол // Большой энциклопедический словарь. – М.: Астрель, 2005. – С. 699; Мороз В. Вперше у місті: Спорт // Прапор Жовтня. – 1966. – 17 серпня. – С. 4; Полуянов І. День стартів і змагань: Спорт // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 квітня. – С. 4; Полтавська мотобольна команда «Вимпел»... // Прапор Жовтня. – 1973. – 12 грудня. – С. 4; Гнатюк В. Мотобол // Прапор Жовтня. – 1983. – 31 серпня. – С. 4; Прокоп'як В. Перша міжнародна: Мотобол // Прапор Жовтня. – 1983. – 7 вересня. – С. 4; Єрменчук В. Українська Попелюшка готується до мотобольного балу // Подолянин. – 1993. – 15 травня. – С. 1; Бабляк В. Ми – четверті в Європі. Незважаючи ні на що // Подолянин. – 1993. – 2 червня. – С. 1; Крикун В. Капітан чемпіонів, кумир уболівальників // Подолянин. – 1993. – 21 липня. – С. 4; Мотобол // Подолянин. – 1993. – 7 серпня. – С. 1; Крикун Володимир. Історія мотоболу. Короткий курс // Подолянин. – 1994. – 7 квітня. – С. 4; «Поділля»: нагнали Дідука, обрали Єрменчука // Подолянин. – 1994. – 30 липня. – С. 1; Маньковський М. Європейську еліту прийняв Кременчук. А «батьки» Кам'янця відмовились // Подолянин. – 1995. – 8 липня. – С. 3; Маньковський М. І рідні стіни не допомогли // Подолянин. – 1995. – 15 липня. – С. 3; Виграли у німців // Подолянин. – 2000. – 23 червня. – С. 1; Так починався мотобол // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 14; Будзей Олег. Гримів у місті мотобол: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 11 серпня. – С. 7; Ясінський Ед. Справжні чоловіки люблять мотобол // Фортеця. – 2006. – 31 серпня. – С. 9.

МОТОБОЛ-1981. * Токарчук Ю. М'яч, мотоцикл і боротьба: Спорт // Прапор Жовтня. – 1981. – 1 квітня. – С. 4; Крупицький А. До чемпіонату СРСР: Спорт // Прапор Жовтня. – 1981. – 18 квітня. – С. 4.

«МОТОР» – завод. Засновано 1918. У грудні 1986 здано в експлуатацію останню чергу підприємства. Нині ВАТ «Завод дереворізального інструменту «Мотор». Сучасна адреса – проспект Грушевського, 1. Голови правління: Анатолій Іванович Марікуца, від 1999 – Іван Францович Бродовський. * Батраков М., директор заводу «Мотор». На стахановській вахті // Прапор Жовтня. – 1946. – 1 січня. – С. 3; Лисиця С. Етапи зростання // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 квітня. – С. 3; Лисиця С. Ювілей заводу // Прапор Жовтня. – 1968. – 22 червня. – С. 2–3; Інночкін П. Відродження // Прапор Жовтня. – 1972. – 8 квітня. – С. 3; Ювілей ровесника Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1978. – 17 червня. – С. 2–3; Це в серці моєму і твоєму: хроніка пам'ятник подій у м.Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1980. – 5 листопада. – С. 2; Полинюк В. Зростають потужності // Прапор Жовтня. – 1987. – 1 січня. – С. 1; Матиме «Мотор» нового голову: Місто // Подолянин. – 1999. – 26 березня. – С. 1.

«МРІЯ» – кафе в Старому місті (Вірменський ринок, 2). Раніше їдальня № 5 (в народі – «п'ятка»), згодом кафе № 3. У вересні 1992 кафе № 3 взяв у оренду птахокомбінат, відтоді воно стало «Мрією». * Коцюбанський Михайло. Марія і «Мрія»: Правофлангові // Подолянин. – 1993. – 3 лютого. – С. 2; Птахокомбінат окрилив «Мрію» // Подолянин. – 1993. – 30 жовтня. – С. 1.

МУЕДЗИН – служитель при мечеті, який з мінарету п'ять разів на добу закликає мусульман до молитви.

МУЗЕЙ ІСТОРІЇ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ. Розміщувався в навчальному корпусі історичного факультету педінституту. Музей створено під керівництвом Павла Андрійовича Цикри. Урочисто відкрито на початку 1981. * Баюк М. Єдиний в області // Прапор Жовтня. – 1981. – 7 березня. – С. 4.

*Музейний провулок. Старе місто. Одна з радянських назв давньої і сучасної (з 11 вересня 1990) вулиці Францисканської. Інші назви – Архієрейська, ІІІ Інтернаціоналу.

«МУЗЕЙНИЙ ВІСНИК» – газета. Видає Кам'янець-Подільський історичний музей-заповідник.

МУЗИКАНТИ – ГОСТІ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. 28 липня 1969 – Тульський джаз-оркестр (художній керівник Анатолій Ошерович Кролл). 29 липня 1969 – народні артисти УРСР Сергій Козак і Микола Фокін. * Рахов П. Два концерти: Щоденник мистецтв // Прапор Жовтня. – 1969. – 1 серпня. – С. 4.

«МУЗИКАНТИ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ» – біографічно-репертуарний довідник Майї Печенюк, виданий наприкінці жовтня 2003 у видавництві «Поділля» (Хмельницький). * Будзей Олег. Ми – музичний край: Книгозбірня // Подолянин. – 2003. – 21 листопада. – С. 6; Музична енциклопедія Майї Печенюк // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 12 грудня. – С. 1.

МУКША – річка. Ліва притока Дністра (між річками Смотрич і Баговиця). Протікає на території Дунаєвецького (де й починається вище від села Зеленче) та Кам'янець-Подільського районів. Довжина 56 км. Глибина на плесах до 1,2–1,5 м, на перекатах – до 40 см. Вперше згадується в грамоті князів Юрія та Олександра Коріатовичів від 1374: поле між річками Мукша та Баговиця було віддано у власність кам'янецькій міській громаді. На Мукші розташовані такі села Кам'янець-Подільського району: Гуменці, Лисогірка (колишня Мукша-Колубаєвецька), Кам'янка (колишня Мукша-Боришковецька), Жовтневе (колишня Мукша-Китайгородська або Мукша міська), Мала Слобідка (колишня Мукша-Пановецька), Тарасівка, а при впадінні Мукші в Дністер – Велика Слобідка (колишня Велика Мукша). 1954 біля Малої Слобідки встановлено гідрологічний пост. * Мукша // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 378; Романчук М. Є. Мукша // Географічна енциклопедія України. – Т. 2. – К., 1990. – С. 394; Жовтяк Є. В. Екологічне обстеження річки Мукша // Подільський національний природний парк: доцільність і проблеми створення. – Кам'янець-Подільський, 1993. – С. 36–38.

Мукша Міська,– село. → Мукша-Китайгородська.

Мукша-Боришковецька – село. Тепер Кам'янка (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946).

Мукша-Китайгородська – село. Тепер Жовтневе (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946). Була ще одна назва – Мукша міська. # Село лежало на річці Мукша, а також на дорозі, що вела з міста до Китайгорода.

Мукша-Колубаєвецька – село. Тепер Лисогірка (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946).

Мукша-Пановецька – село. Тепер Мала Слобідка (перейменовано Указом Президії Верховної Ради УРСР від 7 березня 1946).

МУНІЦИПАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ФАКУЛЬТЕТ. Перші заняття відбулися 2 березня 2000. Спільний проект Кам'янець-Подільського міськвиконкому та «Партії відродження Кам'янця-Подільського», спрямований на пошук і підготовку резерву кадрів, поширення інформації про роботу управлінь, відділів, служб виконкому серед мешканців Кам'янця-Подільського. 2004 проведено п'ятий набір у три групи: освітян, медиків і загальну. * «ПВК-П» готує управлінців // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 3 березня. – С. 1; Факультет продовжує навчання: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 6 лютого. – С. 4.

МШД (КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКА МІСЬКА ШЛЯХОВА ДІЛЬНИЦЯ). Створено 1 березня 1976 наказом Хмельницького обласного управління комунального господарства. Керівники: від 15 травня 1998 – Георгій Антонович Марченко (народився 8 серпня 1940). * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6; Дубик Галина. Будуть гроші – не буде проблем // Сім днів. – 2006. – 21 вересня. – С. 8.

М'ЯСОКОМБІНАТ. Селище цукрового заводу. Сучасна адреса – вулиця Маршала Харченка, 2. Спорудження розпочалося наприкінці 1964. У грудні 1966 став до ладу холодильник, в якому можна одночасно зберігати 3000 т м'яса. Першу продукцію комбінат дав 29 грудня 1971. Ковбасний цех достроково запущено 11 серпня 1972. Нині ВАТ «Кам'янець-Подільський м'ясоконсервний комбінат». * Точкін В. Холодильник діє // Прапор Жовтня. – 1966. – 10 грудня. – С. 1; Туровський А. Черепашачі темпи: Чому затягується будівництво м'ясокомбінату // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 вересня. – С. 3; Мельник В. Комуністи будови: Партійне життя // Прапор Жовтня. – 1967. – 14 листопада. – С. 2; Туровський А. Неспокійні будні: Сьогодні на будівництві м'ясокомбінату // Прапор Жовтня. – 1969. – 28 травня. – С. 3; Мельник В. Довга розкачка: Увага: пусковий об'єкт! // Прапор Жовтня. – 1971. – 9 лютого. – С. 3; Готувати кадри: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1971. – 9 жовтня. – С. 3; Мельник В. Перед пуском // Прапор Жовтня. – 1971. – 22 грудня. – С. 1; Дві обнови: Кроки п'ятирічки // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 грудня. – С. 1; Обнови 1971-го // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 січня. – С. 1; Мітинг на м'ясокомбінаті // Прапор Жовтня. – 1972. – 12 серпня. – С. 1.

На броді – башта. → Захаржевська башта.

«НА ВІЙНІ, ЯК НА ВІЙНІ» – художній фільм кіностудії «Ленфільм» за однойменною повістю Володимира Сергійовича Курочкіна. За жанром – героїчна комедія. Вийшов на екрани 1969. Епізоди фільму влітку 1968 знімалися в селі Брага. Режисер Віктор Іванович Трегубович (1935–1992). Оператор Євген Михайлович Мезенцев. Роль молодшого лейтенанта Малешкіна зіграв Михайло Іванович Кононов. У фільмі правдиво, без агітаційного героїзму показано сурові фронтові будні екіпажу самоходки. * Майтко В. Зустріч з кіноактором // Прапор Жовтня. – 1968. – 26 липня. – С. 4; Соблук В. Народження фільму // Прапор Жовтня. – 1968. – 14 серпня. – С. 4; Энциклопедия кино Кирилла и Мефодия. – 2003.

«НА ЗАРВАНСЬКІЙ» – театр-студія училища культури. * Латюк Ніна. Пізнайте життя... «На Зарванській» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 28 березня. – С. 5; Латюк Н. І. Театр-студія «На Зарванській» // TV-інформ. – 2005. – 24 березня. – С. 1.

«НА МАНЕВРАХ» – газета. Виходила восени 1921 у Кам'янці-Подільському. Видавав політвідділ Західної маневреної групи військ. * Бейдер Ю. Славні сторінки історії // Радянська Кам'янеччина. – 1958. – 23 лютого. – С. 4.

«НА ЩАСТЯ, НА ДОЛЮ» – документальна стрічка Української студії хронікально-документальних фільмів. У фільмі відображено низку подій, що відбувалися в Кам'янець-Подільському районі: вшанування пам'яті загиблих воїнів-односельців у Шустівцях, відкриття в Колибаївці пам'ятника воїнам, що загинули на фронтах Великої Вітчизняної війни, урочисті проводи юнаків до армії в Нігині. У лютому 1971 режисер фільму О. Ф. Криворчук і директор картини Б. О. Шупський привезли з Києва кінострічку й показали її в Шустівцях, Нігині та інших селах. * Савицький В. На екрані – Кам'янеччина // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 лютого. – С. 4.

*НАБЕРЕЖНА – вулиця на березі річки. У Кам'янці-Подільському є Білановецька набережна (на лівому березі річки Смотрич) та Зіньковецька набережна (на правому березі річки Смотрич). Назви їм дали ближні села Біланівка (нині частина міста) та Зіньківці. Набережними, хоч це і не підкреслено в назві, є також вулиці Руська, Онуфріївська, Річна, Карвасари, Видрівка, Смотрицька.

*Набережна вулиця. Старе місто. Давня назва частини Руської вулиці. Ця ж частина у 18 столітті мала назву вулиці Вітте.

*Набережна вулиця. Руські фільварки. Нині (після війни) Річна.

*Набережна вулиця. Біланівка. Нині Білановецька набережна.

НАВЧАЛЬНО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО УКРАЇНСЬКОГО ТОВАРИСТВА СЛІПИХ (НВП УТОС). Засновано 1955. Директори: від березня 1978 – Микола Павлович Бессараб. * Бессараб Микола Павлович // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 38–39.

НАВЧАЛЬНО-ВИРОБНИЧИЙ КОМБІНАТ ГЛУХОНІМИХ. 1957 завершено спорудження гуртожитку для робітників на вулиці Рози Люксембург. * Недавно... // Прапор Жовтня. – 1957. – 8 грудня. – С. 3.

НАВЧАЛЬНО-ВИХОВНИЙ КОМПЛЕКС ІЗ ЦЕНТРОМ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ ЗІ СЛАБКИМ ЗОРОМ. Директор Алла Іванівна Буданцева. * Буданцева А. Дружать діти – дружать народи: Фестивалі // Край Кам'янецький. – 2006. – 22 червня. – С. 3.

*НАГІРНА ВУЛИЦЯ. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Підсумкові показники: зліва – № 37, справа – № 30. На вулиці розташований дошкільний навчальний заклад № 3 «Теремок» (Нагірна, 27). На Нагірній починаються вулиці Восьмого березня, Кренкеля, Люби Берлін, Леваневського. На південний схід Нагірну продовжує вулиця Франка. # Вулиця з долини Смотрича веде на гору – до Покровської церкви.

*НАГІРНА, 27. Дошкільний навчальний заклад № 3 «Теремок».

*Нагірна вулиця. Біланівка. Назву дала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії. Президія міськради 30 березня 1927 ухвалила за рахунок громадських робіт прорізати Нагірну вулицю на Біланівці для проїжджої дороги в садибі громадянина Каца. Нині вулиця Чапаєва. * КПМДА. – Ф. Р-335. – Оп. 1. – Спр. 663. – Арк. 60.

НАГОЛОС – виділення в мовленні складу в слові за допомогою фонетичних засобів – інтонації чи тривалості звучання. В українській мові наголос динамічний, рухомий, а не закріплений за певним складом, як, наприклад, у польській мові, де наголос у слові завжди падає на передостанній склад. Для топоніма «Кам'янець» в українській мові нормативним є наголошування останнього складу, хоча мовна практика самих кам'янчан віддає перевагу першому складу. Нормативний наголос зафіксовано в народній творчості («Кам'янець – вінець»), його чудово демонструють поет Юхим Хаят і композитор Микола Мельник у популярній пісні «Мій Кам'янець»:

Я пригорнусь плечем до вежі, –

Тут і початок, і кінець,

Тому люблю тебе безмежно,

Мій Кам'янець, мій Кам'янець.

НАГОРЯНИ – село. Входить до Довжоцької сільської ради. Розташувалося при впадінні невеличкого струмка Гатка в річку Суржа. Перша згадка в історичних джерелах – 1460 (у списку сіл, з яких біскупи, з дозволу короля, брали десятину). У селі народилися: Герой Радянського Союзу Лаврентій Васильович Тручак (15 серпня 1907 – 20 серпня 1944), подільський композитор, педагог, публіцист Володимир Петрович Панчук (3 березня 1933). # Згідно з народним переказом, Нагоряни спочатку були хутором в яру біля річки Суржа, а хутір заснував якийсь князь, що жив у Кам'янці-Подільському й полюбляв полювати в навколишніх лісах. Внаслідок частих повеней поселення піднімалося все вище й вище на гору – отож і стало Нагорянами. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 302–305; Столяр В. Пам'ятник на литовській землі // Прапор Жовтня. – 1965. – 6 квітня. – С. 4; Гарнага І. Нагоряни: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 11 серпня. – С. 4; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 104–112.

«НАД ЗБРУЧЕМ» – орининська районна газета. * Слободян М. У той далекий час // Прапор Жовтня. – 1989. – 5 травня. – С. 2, 3.

Наддністрянка – село. Раніше Дурняківці. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Ухвалою облвиконкому від 12 січня 1967 увійшло до складу села Гораївка. * А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3.

*НАДІЇ ВУЛИЦЯ. Село Довжок, індивідуальна забудова на міських землях. Первісну назву – вулиця Сіцінського – надав міськвиконком 23 січня 1990. Перейменовано 18 березня 1993 на вулицю Надії.

«НАДІЯ» («НАДЕЖДА») – поштова контора в Кам'янці-Подільському. Тепер на цьому місці стоїть корпус першої школи. 22 квітня 1970 біля входу до школи урочисто відкрито меморівльну дошку «Тут стояв будинок контори «Надежда», через яку в 1901–1903 рр. транспортувалася ленінська газета «Искра». * Спігер В. Запам'ятаємо цей день // Прапор Жовтня. – 1970. – 24 квітня. – С. 2.

«НАДРА» – банк. Створено 26 жовтня 1993. Кам'янець-Подільське відділення № 1 філії ВАТ КБ «Надра» Хмельницького регіонального управління працює з квітня 2004. Керівник відділення Андрій Миколайович Гук. * На ринку – понад 12 років / Розмовляла Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 16 грудня. – С. 5.

НАЙБІЛЬШІ СЕЛА КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ. За даними на 1998, понад 1000 мешканців мали 18 сіл: Кульчіївці – 1067, Сахкамінь – 1090, Колодіївка – 1102, Панівці – 1106, Смотрич – 1206, Залісся Перше – 1263, Нігин – 1334, Вербка – 1499, Жванець – 1506, Слобідка-Рихтівська – 1606, Жовтневе – 1629, Голосків – 1659, Колибаївка – 1768, Кадиївці – 1792, Кам'янка – 2007, Гуменці – 2129, Оринин – 2989, Довжок – 4137. Цікаво, що селище міського типу Стара Ушиця в цьому списку посіло би тільке третє місце – 2920 мешканців.

НАЙМЕНШІ СЕЛА КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ. За даними на 1998, до 100 мешканців мали 12 сіл: Гелетина – 24, Нововолодимирівка – 48, Теклівка – 52, Ісаківці – 55, Суржинці – 56, Слобідка-Малиновецька – 57, Патринці – 65, Корчівка – 71, Ленівка – 72, Тернавка – 83, Зубрівка – 86, Червона Діброва – 92. На межі до потрапляння в список опинився Межигір – 100 мешканців.

*НАЛИВАЙКА СЕВЕРИНА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневе. Показано в Атласі-плані ППП «Лібріс» (2000). # Наливайко Северин (близько 1560 – 1597) – козацький ватажок, керівник козацького повстання (1594–1596).

НАМИСТО – прикраса з перлів, коралів, різнокольорових камінців тощо, яку жінки носять на шиї. * Сис Тамара. Намисто Марії Заньковецької // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 12 серпня. – С. 4; Мачківський Микола. До вежі черленої: Роман-життєпис. – Хмельницький, 2005. – С. 86–87, 330–331, 440.

*Напільна (Пільна, Польна) брама. Згодом після реконструкції – брама Станіслава Августа. * Григорчук А. Ключ до таємниці: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1979. – 22 грудня. – С. 4.

«НАРИСИ З ІСТОРИЧНОЇ ТОПОГРАФІЇ МІСТА КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО ТА ЙОГО ОКОЛИЦЬ», праця Євтима Сіцінського (1859–1937), видана 1994 у Кам'янці-Подільському Подільським братством за машинописним текстом, що зберігається в інституті рукописів при бібліотеці імені Вернадського в Києві. Передмова Мирослава Мошака. Праця складається з двох частин: «Стародавні плани Кам'янця-Подільського та їх топографічні зазначення», «Судова справа про міські ґрунти й топографічні зазначення в цій справі». Під працею проставлено дату завершення роботи – 15 травня 1930, а також тодішню адресу автора – Петровського, 62. * Про топографію Кам'янця // Наша справа. – 1994. – № 1. – С. 4.

*Наришкінська вулиця. Нині не існує. Проходила з півдня на північ попри східну сторону кварталу всередині майдану Польський ринок. Назву надано міською думою 15(27) лютого 1900, затверджено 1902 Міністерством внутрішніх справ Росії. Проходила паралельно до Ламаного провулка. # Наришкін Олександр Олексійович (1839 – ?) – подільський губернатор (1892–1893), потім товариш міністра землеробства та державного майна. Походив із знаменитого дворянського роду Наришкіних, який набув сили 1671, коли Наталія Наришкіна стала дружиною російського царя Олексія Михайловича.

«НАРОДЖЕНІ БУРЕЮ» – художній фільм за романом Миколи Островського. 1957 знімався у Кам'янці-Подільському Київською студією художніх кінофільмів. У фільмі знімалися Сергій Гурзо, Олег Жаков, Павло Шпрінгфельд, Ольга Бган. У Кам'янці-Подільському демонструвався від 3 лютого 1958 в кінотеатрі «Родина». * Ковнер О. Вечір зустрічі з кіноартистами // Прапор Жовтня. – 1957. – 12 червня. – С. 3; Альперін Ю. Увага! Ідуть зйомки! // Прапор Жовтня. – 1957. – 16 червня. – С. 4; Кович В. На зйомках кінофільму «Народжені бурею» // Радянська Кам'янеччина. – 1957. – 19 червня. – С. 4; В м. Кам'янці-Подільському: З мистецького життя // Радянське Поділля. – 1957. – 12 липня. – С. 4; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1958. – 29 і 31 січня. – С. 4; Єфімов А. Революцією народжені: Кіно // Прапор Жовтня. – 1958. – 5 лютого. – С. 3.

Народний контроль. Наприкінці 1962 створено органи партійно-державного контролю. У грудні 1965 їх перетворено на органи народного контролю. Діяли міський комітет народного контролю (до 21 січня 1991) і районний комітет народного контролю (до 21 січня 1992). * Бабляк П. Народний, дійовий: Радянським органам контроля – 50 років // Прапор Жовтня. – 1968. – 7 лютого. – С. 3.

НАРОДНИЙ РУХ УКРАЇНИ ЗА ПЕРЕБУДОВУ. Установчі збори відбулися 8–10 вересня 1989 в Києві. Їх делегатами були 6 кам'янчан: викладач педінституту Віктор Притуляк (перший голова міської організації), юрист Валерій Талько, художники Олександр Миронюк, Анатолій Лучко, архітектор Володимир Бевз, пенсіонер Іван Мендзяк. * «Ми – за єдність!»: Актуальне інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1989. – 16 вересня. – С. 4.

НАРОДНИЙ СОЮЗ «НАША УКРАЇНА» (НСНУ) – політична партія. Голова міської організації НСНУ – Наталія Володимирівна Мерінова (народилася 22 червня 1981). * Наталія Мерінова: «Вірю в майбутнє України»: ювіляри / Розмовляв Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 5.

НАРОДНИЙ ТЕАТР. * Новаковський М. Запрошуємо на сцену // Прапор Жовтня. – 1965. – 29 червня. – С. 4; Матковський С. У нашому народному // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 липня. – С. 4; Народному театру – 10 років // Прапор Жовтня. – 1969. – 12 квітня. – С. 4.

НАРОДНІ МУЗЕЇ. * Мамалига А. Створюймо народні музеї // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 березня. – С. 3; Панасюк Т. Народним музеям – широку дорогу // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 квітня. – С. 4; Гурфінкель Л. Кімната минулого // Прапор Жовтня. – 1967. – 6 травня. – С. 4; Фараонов П. Включайтесь у пошуки // Прапор Жовтня. – 1969. – 11 березня. – С. 4.

НАРОДНОЇ АРХІТЕКТУРИ ТА ПОБУТУ УКРАЇНИ МУЗЕЙ. * Кривко Я. Цінне видання: На книжкову полицю // Прапор Жовтня. – 1978. – 22 серпня. – С. 4.

НАРОДНОЇ ОСВІТИ МІСЬКИЙ ВІДДІЛ. У 1990-х – відділ освіти, від 27 грудня 2001 – управління освіти й науки. Завідувачі: 1958–1980 – Микола Микитович Продеус (1916 – 1 липня 1982); 1980–1987 – Микола Миколайович Дарманський (1 квітня 1945 – жовтень 2005), від 1987 – Володимир Петрович Тюрін (від 2001 – начальник управління освіти й науки). * Микола Микитович Продеус: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1982. – 3 липня. – С. 3; Микола Миколайович Дарманський // Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 740–751; Володимир Петрович Тюрін // Там само. – С. 863–868; XXVІ сесія міськради: визначено пільги і податки // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 28 грудня. – С. 2; Сесія: податки встановити встигли // Подолянин. – 2002. – 4 січня. – С. 2.

«НАРОДОВЛАДДЯ» – газета. Засновники: Хмельницький обласний комітет Соціалістичної партії України, трудовий колектив редакції. Зареєстровано 16 травня 1996. Головний редактор Дмитро Богданович Бельзецький. Друкується в Кам'янець-Подільській міській друкарні.

Нарольського заїжджий двір. Старе місто. Існував у першій половині 19 століття. На його місці у другій половині 19 століття звели двоповерховий будинок із проїздом на рівні першого поверху, в якому розмістився «Гранд-отель». Сучасна адреса – Зарванська, 14. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 198.

НАСЕЛЕННЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. За оцінкою архівіста Івана Гарнаги, в місті наприкінці 14 століття мешкало понад 2 тисячі чоловік. Оцінка будується на грамоті князів Коріатовичів від 1374, якою за містом закріплювалося 200 ланів (один лан надавався патріархальній родині з 10–12 чоловік). Наприкінці 16 століття в місті мешкало 10–12 тисяч чоловік (для порівняння: в Києві – 15, у Львові – 18 тисяч). Після турецького панування (1672–1699) населення міста скоротилося майже в 10 разів: із 700 будинків лише в 100 жили люди. За даними першого загальноросійського перепису міст 1840 в місті налічувалося 14,7 тисячі чоловік, 1862 – 18,9 тисячі, за всеросійським переписом на 28 січня (9 лютого) 1897 – 35934, напередодні Першої світової війни – 50,5 тисячі. На 1 лютого 1921 в місті мешкало 26,6 тисячі чоловік, 1926 – 31 тисяча, за даними всесоюзного перепису в січні 1939 – 36,4 тисячі. Після німецько-фашистської окупації (1941–1944) в місті залишилося 11 тисяч мешканців. Далі населення зростало: на 15 січня 1959 – 40,3 тисячі, 1966 – 50 тисяч, на 15 січня 1970 – 57, на 1 січня 1976 – 77 тисяч, 1979 – 84 тисячі. 5 липня 1986 народився стотисячний кам'янчанин. За данами останнього радянського перепису 1989 в місті проживало 102,2 тисячі чоловік, 1990 – 103 тисячі, 1991 – 105 тисяч. Сучасні дані про населення: на 5 грудня 2001 (за даними першого всеукраїнського перепису населення) – 99610, на 1 січня 2003 – 99929, на 1 січня 2004 – 99540, на 1 січня 2005 – 99398 чоловік. * Народне господарство Української РСР у 1975 році: Статистичний щорічник. – К., 1976. – С. 10; Народне господарство Української РСР у 1989 році: Статистичний щорічник. – К., 1990. – С. 29; Народне господарство Української РСР у 1990 році: Статистичний щорічник. – К., 1991. – С. 23; Гарнага І. Населення Кам'янця-Подільського: Трохи історії // Прапор Жовтня. – 1986. – 13 вересня. – С. 2–3; Всеукраїнський перепис населення 2001 р.: Цікаво знати // Подолянин. – 2003. – 28 лютого. – С. 2; Петров М. Б. Демографія Кам'янця-Подільського XV – першої половини XVII ст. // Наукові праці Кам'янець-Подільського державного університету. Історичні науки. – Т. 12. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 261–273; Адміністративно-територіальний устрій Поділля. Історія і сучасність. – Хмельницький, 2005. – С. 273: Соловей Валентина. Населення Кам'янця-Подільського в XVII–XIX ст.: Сторінками історії // Подолянин. – 2006. – 5 травня. – С. 5.

НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ (НДІ) ТЕОРІЇ ТА ІСТОРІЇ АРХІТЕКТУРИ. 1963 розпочав дослідження Старого замку в Кам'янці-Подільському. * Пламеницька Є., Тюпич А. Дослідження фортеці триває: Вивчаймо рідний край // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 січня. – С. 4.

НАЦІОНАЛЬНА РАДА УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ТЕЛЕБАЧЕННЯ ТА РАДІОМОВЛЕННЯ. Голова Віталій Шевченко. 2006 для мотіторингу теле- і радіопередач почато створення секретаріатів у дев'яти регіонах України. Після Києва першим відкрито секретаріат Подільсько-Буковинського регіону (Тернопільська, Хмельницька, Вінницька та Чернівецька області), де працює 146 терерадіоорганізацій. Центральний офіс секретаріату розташувався в Кам'янці-Подільському (майдан Відродження, 1, кімната 407). Керівник секретаріату Олена Гавінська, провідний спеціаліст Оксана Гурман. Крім того, по одному фахівцю секретаріату працюють у Тернополі, Хмельницькому, Вінниці, Чернівцях і Шепетівці. У зв'язку з відкриттям секретаріату 27–28 липня Кам'янець-Подільський відвідали Віталій Шевченко та керівник апарату Національної ради Сергій Крушановський. * Секретаріат Нацради у Кам'янці // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 3 серпня. – С. 5; Кам'янець знову центр Подільських і Буковинських земель. Телевізійний // Фортеця. – 2006. – 3 серпня. – С. 2; Михальська Галина. Перший та найбільший // Сім днів. – 2006. – 3 серпня. – С. 2; Відкриваємо секретаріат Нацради. У Кам'янці // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 1; Гординчук Микола. Контроль за теле- і радіомовленням посилюється: Презентації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 4 серпня. – С. 1, 2.

НАЦІОНАЛЬНА СПІЛКА ПИСЬМЕННИКІВ УКРАЇНИ (НСПУ). Сьогодні членами НСНУ є четверо кам'янчан: від 1996 – Віталій Нечитайло (7 червня 1941), від **** – Мар'ян Красуцький (5 січня 1943), від 2005 – Іван Прокоф'єв (7 червня 1955), від 2006 – Оксана Почапська (1983). * Вітаємо! // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 3.

НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ДЕРЖАВНОЇ ПОДАТКОВОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ. У вересні 2003 засновано Кам'янець-Подільський факультет Національної академії ДПС України, від 2006 – Кам'янець-Подільська філія Національного університету ДПС України. Філія орендує приміщення сільськогосподарського коледжу ПДАТУ (Лесі Українки, 95). Університет викупив для філії двоповерховий будинок на Годованця, 1. Директор філії Анатолій Миколайович Савчук. * Кроки становлення факультету: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 27 лютого. – С. 8; Дубінська Наталя. Анатолій Савчук: «Бути податківцем – престижно»: Актуальне інтерв'ю // Край Кам'янецький. – 2006. – 15 червня. – С. 3.

«НАША СПРАВА» – газета (інформаційно-аналітичний тижневик). Виходила в Кам'янці-Подільському від 9 серпня 1994 до 26 травня 1995 (побачило світ 35 чисел). Засновники: АТ «Агро-Маркет» (голова правління Віктор Слободян), командитне товариство «АТІС» (президент Валерій Львович Барабанов), МП «Албіна» (директор Дмитро Васильович Волков), підприємець Олександр Петрович Конюшенко, асоціація «Поділля» (голова правління Олександр Григорович Луданний), міськрайонна організація Української республіканської партії (голова Володимир Йосипович Бердник). Відповідальний секретарем газети (по суті редактором) працював Іван Васильович Покотило. * Будзей Олег. За справу береться «Наша справа» // Подолянин. – 1994. – 11 серпня. – С. 1; Наш автор став редактором. «Нашої справи» // Подолянин. – 1994. – 8 жовтня. – С. 1; До уваги читачів // Наша справа. – 1995. – 26 травня. – С. 4.

«НАШІ СЛАВЕТНІ» – рубрика в газеті «Прапор Жовтня». * Житкевич А. Композитор В. І. Заремба: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 29 вересня. – С. 4; Костюк П. Вчений із Великої Слобідки [Семен Лаврик]: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 жовтня. – С. 4; Житкевич А. Чарівна Кармен [Зінаїда Рибчинська]: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 листопада. – С. 4; Козлова Н. Гуморист і лірик [Степан Руданський]: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 листопада. – С. 4; Житкевич А. Соловейко [Лідія Ліпковська]: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 4 грудня. – С. 4; Кукуруза С., Паравійчук А. Двічі лауреат [Володимир Бєляєв]: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1978. – 1 серпня. – С. 4; Терлецький А. Стежка у світ від Старої фортеці: Наші славетні [Володимир Бєляєв] // Прапор Жовтня. – 1981. – 4 квітня. – С. 4; Романець О. Хиждеу у місті над Смотричем: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1981. – 9 грудня. – С. 4; Бржеський В. Лікар-революціонер [Костянтин Лозина-Лозинський]: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1983. – 15 жовтня. – С. 4.

НЕБИЛИЦЯ – назва, яку вживав Степан Руданський (1834–1873) для романтичної балади. Відомо 6 небилиць («Два трупи», «Вечорниці», «Упир», «Хрест на горі», «Розмай», «Люба»), написаних ним 1851–1854 у Кам'янці-Подільському під час навчання в Подільській духовній семінарії.

НЕЙЗИЛЬБЕР – сплав міді та нікелю з цинком або оловом. Із нейзильберу виготовлено, зокрема, ювілейну монету «Микола Бажан», введену в обіг 26 липня 2004.

Неймана будинок. Старе місто. Троїцький узвіз. Нині немає (зруйновано під час Великої Вітчизняної війни). → «Міньйон», кінотеатр.

*НЕКРАСОВА ВУЛИЦЯ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. # Некрасов Микола Олексійович (1821 – 1878) – російський поет.

*НЕКРАСОВА ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. # → Некрасова, вулиця.

*Некрасова другий провулок. Підзамче. Нині (від 19 серпня 1977) провулок Панаса Мирного.

НЕОГОТИКА, стиль. У Кам'янці-Подільському в стилі неоготики збудовано 1898–1901 лютеранську кірху на Новому плані. * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 336.

*Нероновича вулиця. Новий план. Назва в 1920-х (від 20 березня 1923) давньої і сучасної (від 1 червня 1992) вулиці Князів Коріатовичів. # Неронович Євген Васильович (1888 чи 1890 – 1918) – український політичний діяч. Член Центральної Ради та Малої Ради, народний секретар із військових справ у більшовицькому уряді України. Заарештовано та розстріляно під час наступу військ Центральної Ради на Полтаву. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

НЕСТОРА ЛІТОПИСЦЯ ОРДЕН. Вручається особисто митрополитом за заслуги перед Українською православною церквою. Серед кам'янчан орден отримали: у серпні 2002 – Анатолій Прокопович Ткач, 28 вересня 2002 – Олександр Володимирович Мазурчак, Сергій Артемович Тимчук. * 28 вересня у місті перебуаав... // Подолянин. – 2002. – 4 жовтня. – С. 1.

НЕФЕДІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Нефедівці та Лучки. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 847 (чоловіків – 373, жінок – 474). Голова Володимир Володимирович Василинчук. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

НЕФЕДІВЦІ – село. Центр Нефедівської сільської ради (підпорядковане село – Лучки). Перша згадка в документах – 1460. За даними на 1998: дворів – 297, мешканців – 673. У жовтні 1971 відкрито автобусний маршрут Кам'янець-Подільський – Нефедівці. * Гарнага І. Нефедівці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 26 травня. – С. 4; Новий автобусний маршрут // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 жовтня. – С. 1.

«НИВА» – ЗАТ. Індустріальна, 1а. Створено товариство 25 листопада 1988 – у день 40-ліття його організатора й засновника Анатолія Андрійовича Пастуха. * Урода Борис. Найперша турбота – конкурентоспроможність продукції, її висока якість: Під таким девізом працює колектив Кам'янець-Подільського ЗАТ «Нива» // Край Кам'янецький. – 2006. – 19 січня. – С. 2.

Нижні Панівці, село. 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, об'єднано із селом Верхні Панівці в село Панівці. 1894 відкрито школу грамоти (в радянський час початкова школа; у 1970-і закрито). Була церква в ім'я святого великомученика Димитрія Солунського (скасовано 1832). Проте досі у Нижніх Панівцях зберігся храмовий празник на Дмитра (8 листопада) – нині своєрідний День села. У Нижніх Панівцях народилися: мандрівник, поет, журналіст Михайло Михайлович Коцюбанський (11 лютого 1956). * Будзей Олег. На Дмитра в Нижні Панівці: Є таке село! // Подолянин. – 2001. – 16 листопада. – С. 4; Яцемірська Наталія. Мандри. Творчість. І кохання: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 10 лютого. – С. 6.

НІАЗ. → «Кам'янець», Національний історико-архітектурний заповідник.

НІВЕРКА – село. Входить (разом із селами Нововолодимирівка, Чорнокозинці) до Шустовецької сільської ради. Розташувалося на лівому березі Збруча між селами Подоляни (вище по течії) та Шустівці (нижче по течії), а на протилежному березі Збруча лежить село Нивра Борщівського району Тернопільської області. Перша згадка в документах – 1498. Правда, в документах 15 і 16 століть мова йде про дві Ниври – Велику та Малу, Стару та Нову. Безумовно, як зазначає Євтим Сіцінський, під Малою Ниврою (Новою Ниврою) потрібно розуміти лівобережну Ніверку. Село належало до біскупських маєтків. 1793 російська імператриця Катерина II подарувала Ніверку графині Літтовій. На початку 19 століття графиня продала Ніверку. За даними Євтима Сіцінського (1895): 132 двори, 630 мешканців. У Ніверці до 1848 була церква святих Косьми та Даміана (перша згадка у візиті 1740). Ніверці 1993 надано статус четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю. За даними 1998: дворів – 126, мешканців – 300. У селі народився гуморист Никанор Дубицький. 1991 побачила світ його третя гумористична збірка «Плач Геракла». * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 398–399; Гарвасюк В. Приємний сюрприз гумориста: Книги наших земляків // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 27 листопада. – С. 4.

НІВЕРСЬКА ГІДРОЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ (НІВЕРСЬКА ГЕС). На річці Збруч. Міжголгоспна. Введено в есплуатацію 1957. Потужність 400 кВт. Від неї одержували енергію села тодішнього Орининського району та Тернопільської області. 1989 два генератори щодоби виробляли близько 15 тисяч кіловат-годин електроенергії. За 1989 вироблено 2,5 мільйона кіловат-годин. Забезпечує енергією Ніверку, Шустівці, Залісся Перше, Подоляни, Підпилип'я, Кізя, Привороття, Оринин. * Мельник В. Ніверка проти Атомоградів: Проблемний репортаж // Прапор Жовтня. – 1990. – 10 січня. – С. 2; Урода Борис, Скоб'як Володимир. Енергія, що дає світло і життя // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 2. – Колонка 1.

НІГИН – село. Центр сільської ради (підпорядковане селище – Сахкамінь). У селі в двох кімнатах Будинку культури діяв сільський музей, організований учителем Василем Федоровичем Драгобецьким. * Гарнага І. В., Драгобецький В. Ф. Нігин // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 333–341; Гурфінкель Л. Музей в селі: До 50-річчя Радянської влади // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 січня. – С. 3; Драгобецький В. Сотні дипломів // Прапор Жовтня. – 1967. – 23 грудня. – С. 2; Гарнага І. Нігин: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 30 червня. – С. 4; Мекибель С. Подарунок нігинцям [нова крамниця] // Прапор Жовтня. – 1976. – 27 лютого. – С. 4.

«НІГИНСАХКАМПРОМ» – виробничо-комерційне підприємство (ВКП). Голова спостережної ради Анатолій Андрійович Ткачук. Директор (від 2000) Іван Федорович Волошин. * Валентинов С. Продукція, яка не залежується // Сім днів. – 2006. – 17 серпня. – С. 7; Нігинський імідж // Сім днів. – 2006. – 24 серпня. – С. 1.

НІГИНСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 2344 (чоловіків – 1071, жінок – 1273). Голова Тетяна Степанівна Берник. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

НІГИНСЬКА ШКОЛА. Нині – загальноосвітня школа I–III ступенів. Директор Тамара Пилипенко. * Венгрин Світлана. Одна зі ста найкращих: Освіта // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 6.

НІГИНСЬКЕ КАР'ЄРОУПРАВЛІННЯ. Серед директорів: від вересня 1986 до 14 листопада 1995 – Іван Леонтійович Андрущак (1944–1995).

*НІГИНСЬКЕ ШОСЕ. Виборчі дільниці № 6, № 7, № 8, № 9, № 11, № 12. Є продовженням вулиці Суворова на північ і простягнулося від Польських фільварків до селища Першотравневого. Зокрема, обмежує із заходу селище Смирнова. 5 червня 1947 шлях Кам'янець-Подільський – Нігин став вважатися продовженням вулиці Ворошилова (тодішня назва вулиці Суворова). 15 квітня 1950 надано сучасну назву. Проходить повз давнє Польськофільварецьке та сучасне міське кладовище. # Нігин – село Кам'янець-Подільського району.

*Нігинський провулок. Назву надано 26 жовтня 1956 у зв'язку з розширенням селища Смирнова на північ.

«НІГИНСЬКИЙ КАР'ЄР» – державне підприємство (ДП). Створено 1931. Директори: від 2000 – Анатолій Андрійович Ткачук. * Марунчак Микола. Лідер: Виробництво // Подолянин. – 2001. – 9 листопада. – С. 3; Марунчак Микола. Нагинський кар'єр: до нових висот: Виробництво // Подолянин. – 2002. – 5 липня. – С. 3; Директор ДП «Нігинський кар'єр» А. А. Ткачук: «Здобуте примножимо» / Розмову вів Борис Урода // Край Кам'янецький. – 2006. – 15 червня. – С. 2; Хто замовив ДП «Нігинський кар'єр»?..: Дослівно // Подолянин. – 2006. – 10 листопада. – С. 4.

НІГИНСЬКИЙ ФІЛІАЛ БАЛИНСЬКОГО ПТУ № 6. Відкрито у вересні 1975 у Нігині. * Демков М. Приходьте вчитись // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 квітня. – С. 4.

«НІКА» – кафе в Старому місті (Старобульварна, 4).

*Німецька вулиця. Назва сучасної вулиці Лесі Українки в часи німецької окупації (від лютого 1942 до березня 1944). * Перейменування вулиць // Подолянин. – 1942. – 27 лютого;

НІМЕЦЬКО-ФАШИСТСЬКА ОКУПАЦІЯ 1941–1944. * Філінюк А. Г. Німецько-фашистський окупаційний режим на Кам'янеччині та його наслідки (1941–1944 роки) // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 83–96.

НІМЦІ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Задорожнюк А. Німецькі мешканці Кам'янця: Сім культур – сім святинь // Подолянин. – 2001. – 7 вересня. – С. 4; Островий В. М. В. М. Георгієвський – дослідник історії німецької національної меншини на Поділлі // Кам'янець-Подільський у контексті українсько-європейських зв'язків: історія і сучасність. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 165–167.

*Нова вулиця. Новий план (Циганівка). Первісно запропонована назва вулиці Богінського. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

НОВА ЗАХІДНА – башта Старого замку. * Новая западная бащня, 1542, 1672 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 187; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 19–20.

Нова Нивра – село. → Ніверка.

НОВА СХІДНА – башта Старого замку. * Новая восточная башня, 1544 г. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 184–185; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 27–28; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 93–94.

Новаковського будинок. Старе місто. Шарлотка. # Новаковський Петро Никифорович – ювелір. Коли 4(17).8 1914 австрійські війська окупували місто, увійшов до делегації найшанованіших кам'янчан, які вели з австрійцями переговори про умови та розмір контрибуції. * Зубной врач М. Я. Гальперин // Подолянин. – 1913. – 28 июня. – С. 1; Сикора Э. Цветок на камне. – 2004. – С. 115, 132, 136.

«НОВАТОР» – конструкторсько-технологічне кооперативне бюро. Створено 17 березня 1988. Голова Олег Олександрович Дяковський. Первісна адреса – Уральська, 4. * Бабляк В. «Новатор»: час, якість і неординарні рішення // Прапор Жовтня. – 1988. – 4 жовтня. – С. 3; Альтернатива для Мілівців / Розмову вів В. Бабляк // Прапор Жовтня. – 1989. – 15 квітня. – С. 2–3.

*Новий бульвар. Новий план. Нині парк культури та відпочинку.

*НОВИЙ ЗАМОК. Збудовано у 1617–1621, щоб захистити науразливіший західний бік Старого замку від далекобійної артилерії. За дорученням польського короля Зигмунта ІІІ Вази проект розробив німецький військовий інженер з артилерії Теофіл Шомберг. Після Другої світової війни орендував під склади консервний завод. * Новый замок, 1621 г. – XVIII в. (ул. Папанина) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 170–171; Оберігати історичні пам'ятники: [Передова] // Прапор Жовтня. – 1957. – 19 липня. – С. 1; Баженов Л. В., Літвінюк Л. В., Русий І. П. Про забудову нової фортеці м. Кам'янця-Подільського // Проблеми етнографії Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1986. – С. 144–146; Данілов І. Нова фортеця: минуле, сучасне... і майбутнє? // Подолянин. – 1994. – 24 листопада. – С. 3; Трубчанінов С. Місто-фортеця. – С. 10; Кам'янець-Подільський – фортеця на острові / Автори тексту О. Пламеницька, І. Данилов. – Львів, 2003. – С. 15–16; Данилов І. Новий замок // Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 73–76.

*Новий міст. Так спочатку називали Новопланівський міст.

*Новий провулок. Мікрорайон Східний (заводу «Електрон»). Первісна назва (від 1954) нинішньої (від 17 лютого 1967) вулиці Кулика.

«НОВИЙ КАМ'ЯНЕЦЬ», спілка громадян. Керівник Віталій Петрович Бабляк. Стала співзасновником (разом із трудовим колективом редакції газети «Подолянин») журналу «Подолянин-ревю. Кам'янець і кам'янчани» (побачив світ єдиний номер у вересні 1999). * Недержавні громадські організації міста Кам'янця-Подільського: Довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 32.

*НОВИЙ КАМ'ЯНЕЦЬ (НОВЕ МІСТО), умовна назва нового мікрорайону Кам'янця-Подільського, який заплановано збудувати на місці ВАТ «Кам'янець-Подільський комбінат хлібопродуктів» (комбінат буде перенесено на територію ВАТ «Адамс»). Це квартал між проспектом Грушевського (на заході), вулицями Привокзальною (на сході), Пушкінською (на півночі), Данила Галицького (на півдні). Площа – 15 га. У серпні 2006 Київський інститут містобудування завершив розробку ескізного проекту забудови (замовник – ВАТ «Адамс»). Головний архітектор проекту – Микола Лопатюк. За планом, у мікрорайоні буде споруджено високоякісне, підвищеної комфортності житло (загальна площа 116 тисяч м²; понад 1000 квартир (на 1, 2, 3 та 4 кімнати), в яких проживатиме понад 3800 людей), паркінг на 710 місць (під будинками), поліклініку сімейної медицини, 4 дитячі садочки, дворові майданчики з тенісними кортами, торговельний центр, готельний комплекс, бізнес-центр, культурно-спортивний центр із плавальним басейном, заклади громадського харчування та інше. По периметру передбачено багатоповерхові будинки, всередині кварталу – котеджі. 31 серпня 2006 рада архітекторів міста схвалила концепцію забудови мікрорайону. Будівництво розраховане на 3,5 роки. Попередня вартість комплексу – 112 мільйонів доларів. * Перлина Адама Яхієва: Добра новина // Подолянин. – 2006. – 1 вересня. – С. 2; ...Плюс сучасний мікрорайон / Підготувала Ольга Жмудовська // Фортеця. – 2006. – 7 вересня. – С. 16; Шуханова Тетяна. Від горошку до фантастики: Цікаво // Сім днів. – 2006. – 7 вересня. – С. 2; Знову дивує Яхієв: Репортаж із засідання ради архітекторів // Край Кам'янецький. – 2006. – 7 вересня. – С. 1; Гординчук Микола. Я знаю – місту бути! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 8 вересня. – С. 1, 2; Адам Яхієв: «Нове місто буде!»: Актуальні діалоги / Інтерв'ю взяли Мар'ян Красуцький, Василь Добровольський // Край Кам'янецький. – 2006. – 14 вересня. – С. 1.

«Новий світ» – кінотеатр у Кам'янці-Подільському. Перша радянська назва дореволюційного кінотеатру «Гігант» (сучасна адреса – Шевченка, 41). Пізніше (відповідно до ухвали президії міської ради від 25 липня 1927) – кінотеатр імені Войкова. # Назву дано за рядком із російського перекладу «Інтернаціоналу»: «Мы наш, мы новый мир построим».

*НОВИЙ ПЛАН – сучасна центральна частина Кам'янця-Подільського, обмежена вулицею Шевченка на заході, проспектом Грушевського на сході, Північною вулицею на півночі, вулицею Годованця на півдні. Забудову розпочато в другій половині 19 століття. Зі Старим містом з'єднується Новопланівським мостом. Зістиковує Руські фільварки та Польські фільварки. Новий план має чітку геометричну структуру, яка збереглася досі: це мережа з 5 меридіанів (довгих паралельних вулиць, що пролягли з півночі на південь) і 15 паралелей (коротких паралельних вулиць, що пролягли із заходу на схід). З 15 паралелей центральною є вулиця Князів Коріатовичів, на північ і на південь від неї проходить по 7 паралелей. Це вулиці Соборна, Данила Галицького, Драгоманова, Пушкінська, Червоноармійська, Тімірязєва, Північна на північ від вулиці Князів Коріатовичів. Це вулиці Уральська, Гунська, Драй-Хмари, Сіцінського, Гагенмейстера, Пановецька, Годованця на південь від вулиці Князів Коріатовичів. Крім того, Новий план має центр – майдан Відродження (східна частина колишнього Великого Торгового майдану), а на півночі – 4 провулки: Лагерний, Богінського, Будьонного, Піонерський. Колишні майдани Богадільницький, Семінарський, Малий Торговий, забудовані чи засаджені, до наших днів не збереглися. * Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 39–42; Гарнага І. Звідки пішла назва: 2. Новий план // Прапор Жовтня. – 1972. – 4 березня. – С. 4.

*Новобульварна вулиця. Нині вулиця Шевченка.

НОВОВОЛОДИМИРІВКА, село. Входить до Шустовецької сільської ради. 1993 надано статус четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю.

*НОВОПЛАНІВСЬКИЙ МІСТ. Проліг через річку Смотрич. З'єднує Старе місто та Новий план. 1864 проект мосту розробив губернський архітектор – академік Песке. Закладено 12(24) червня 1864. Постійний нагляд за будівництвом мосту здійснював інженер-капітан Яків Костинецький. Урочисто відкрито 19(31) січня 1874. Довжина мосту 136 м, висота 38 м. Стоїть на 6 кам'яних биках. Спочатку називався Новим. 1902 газета «Подолия» писала: «Новий міст до того забруднений гноєм і землею, що навіть при порівняно невеликому дощі на ньому утворюються непрохідні калюжі грязюки». 3 липня 1941 німецька бомба пробила дерев'яний настил мосту й вибухнула в Смотричі. Висаджено в повітря 9 липня 1941 радянськими військами при відступі з міста. Зруйнований Новопланівський міст зображено на акварелі заслуженого художника РРФСР Віталія Давидова (1945). Відновлено в 1947–1949. У жовтні 2005 розпочато реконструкцію мосту (роботи розраховано на півроку). Урочисто відкрито рух 18 травня 2006. Міст – пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (ухвала облвиконкому від 4 вересня 1982). Біля мосту є кам'яні сходи, які ведуть в долину Смотрича. Біля мосту також є водоспад – безіменний струмок падає з висоти 27 м. * Троицкий П. Закладка каменного моста в губернском городе Каменце 1864 г. 12 июня и речь по сему случаю, произнесённая его преосвященством, преосвященнейшим Леонтием, епископом Подольским и Брацлавским // Подольские епархиальные ведомости. – 1864. – № 13 (1 июля). – Неофициальная часть. – С. 476–482; Костинецький. Новий міст у місті Кам'янці-Подільському. – Кам'янець-Подільський, 1874; Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 235; Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 107; До революції // Прапор Жовтня. – 1962. – 30 жовтня. – С. 2; Шкурко С. Ти йдеш мостом: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1980. – 17 травня. – С. 4; Папевська С. Новопланівський міст // Прапор Жовтня. – 1984. – 11 лютого. – С. 4; Папевська С. Мости Кам'янця // Радянське Поділля. – 1984. – 16 листопада; Сорочан Ю. Чи знаєте Ви, що...: Це цікаво // Подолянин. – 1997. – 24 жовтня. – С. 6; Урсу Н. Кам'янецька ведута. – Кам'янець-Подільський, 2000. – С. 10, 19; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 266–267; Новопланівський за новим планом // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 28 жовтня. – С. 1; Нове життя старого моста // Подолянин. – 2006. – 19 травня. – С. 1; Гортаючи старі видання... / Підготував Олег Будзей // Подолянин. – 2006. – 19 травня. – С. 5; Гайдамашко Вікторія. На мості тім зустрілися віки: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 3; Власюк Вероніка. Нарешті! // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 25 травня. – С. 6; Кам'янець-подільські мости. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 37–40.

Новоселиця – село. → Жабинці.

Новосельче – село. → Жабинці.

Новосілка – село. → Жабинці.

*Новособорна вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Татарської.

НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА. * Єрменчук Віктор. Загнали нотаріуса у підвал...: Владо, агов! // Подолянин. – 1993. – 6 січня. – С. 1; Жмудовська Ольга. Нотаріат справляє новосілля // Подолянин. – 1993. – 5 червня. – С. 1; Федоришина Світлана. Нотаріат у надійних руках: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 9 грудня. – С. 4.

НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА МАЛИШЕВСЬКОГО. У цій конторі в Кам'янці-Подільському 24 листопада (6 грудня) 1880 зробив духовний заповіт видатний хірург Микола Пирогов. * Мазурик Є. Нариси про минуле і сьогодення медицини Кам'янця-Подільського та Хмельниччини. – Кам'янець-Подільський, 1999. – С. 91.

НОТАРІУС ПРИВАТНИЙ. Серед приватних нотаріусів Кам'янця-Подільського: від 1998 – Євгенія Миколаївна Лозінська. * Міркотан Ольга. Порядність і нотаріус – поняття нерозривні: Зблизька // Подолянин. – 2001. – 21 вересня. – С. 4; Міркотан Ольга. Пані нотаріус: Ювілеї // Подолянин. – 2005. – 22 квітня. – С. 3.

«НУ, ПОСТРИВАЙ!» – сувенір – відкривачка мінеральної води. 1969 випуск освоїв Кам'янець-Подільський електромеханічний завод. Ідея належала директорові заводу Івану Івановичу Рибі. 40 сувенірів як подарунок було надіслано режисерові мультсеріалу «Ну, постривай!» В'ячеславу Михайловичу Котьоночкіну. У грудні 1975 було організовано творчі зустрічі режисера з глядачами – тричі на день упродовж трьох днів у Будинку офіцерів. * Новинка // Прапор Жовтня. – 1973. – 1 січня. – С. 4; Рыба И. И. Это нашей истории строки...: Документальный очерк о Каменец-Подольском электромеханическом заводе. – Каменец-Подольский, 1999. – С. 101–103.

НУКЛЕУС – частина кам'яного жовна, від якого в кам'яному віці відколювали пластини для виготовлення знарядь. Знайдено археологами біля села Лука-Врубловецька. * Большой энциклопедический словарь. – М.: Астрель, 2005. – С. 748.

НУМЕРАЦІЯ БУДИНКІВ. Обов'язкову постанову про нумерацію будинків міська дума видала 1911. * Подольские губернские ведомости. – 1911. – 19 июля. – С. 2; Обязательное постановление о нумерации домов // Сборник действующих в г. Каменец-Подольске обязательных постановлений городской думы. – Каменец-Подольск, 1915. – С. 1–2.

НЬЮ-ЙОРКСЬКИЙ КОМІТЕТ ДОПОМОГИ МЕШКАНЦЯМ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. Очолював Шлоймо Йосипович Блатман. * Як Нью-Йорк допомагав Кам'янцю-Подільському / Підготував І. Кирилюк // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 8 грудня. – С. 4.

НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС – головний процес перед Міжнародним воєнним трибуналом (представлений Великою Британією, СРСР, США та Францією) у німецькому місті Нюрнберг (20 листопада 1945 – 1 жовтня 1946) проти головних військових злочинців Третього Райху. Серед свідків (виступив 26 лютого 1946) був Євген Олександрович Ківільша (1917–1982) – лікар-отоларинголог, який від травня 1946 працював у Кам'янці-Подільському. * Нюрнберзькі процеси // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 890; Мазурик Є. Євген Ківільша: життя і доля // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 30 грудня. – С. 5; Мазурик Є. Його скальпель рятував життя // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 18 січня. – С. 3; Мазурик Євген. Євген Ківільша: життя і доля: Наші земляки // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 16 грудня. – С. 7, 8; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 282.

ОБЕЛІСК НА ЧЕСТЬ 50-РІЧЧЯ ВЕЛИКОГО ЖОВТНЯ. Новий план. На перетині вулиць Огієнка та Князів Коріатовичів. Відкрито 2 листопада 1967. Висота – 8 м. * Тонкочеєв Г. Місту – зелений наряд // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 квітня. – С. 2; Туровський А. Обеліск півстоліття // Прапор Жовтня. – 1967. – 5 листопада. – С. 4.

*Обжерна вулиця. Польські фільварки. Первісна назва сучасної (від 17 лютого 1967) вулиці Криленка. Ще одна назва радянських часів – Кооперативна. # Поблизу лежить Торгова площа, звідси і давня назва вулиці (за зразком Обжерного ряду в Старому місті).

*Обжерний ряд – майдан. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) майдан Руський ринок. # Обжерний ряд – місце на ринку, де продавалися готові страви (Словник української мови. – Т. 5. – С. 497). Тобто, місце, де можна обжертися (надмірно наїстися).

Об'єднаний банк. → Зарванська, 3.

*ОБ'ЇЗНА ВУЛИЦЯ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. З'єднує Жванецьке шосе з Карвасарами. Перетинає річечку Дібруху і до Карвасар тягнеться вздовж неї. Обабіч вулиці розмістився Маріїнський струмок (давня криниця з джерельною водою).

*ОБ'ЇЗНИЙ ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Відходить від вулиці Об'їзної. По суті є тупиком.

ОБЛАСНА БІБЛІОТЕКА ДЛЯ ДІТЕЙ (Хмельницька обласна бібліотека для дітей імені Тараса Шевченка). Створено 1937 в Кам'янці-Подільському (коли місто стало обласним центром) на базі окружної дитячої бібліотеки. Первісно – Кам'янець-Подільська обласна бібліотека для дітей та юнацтва. В її структуру входили книгосховище, два абонементи, читальня, було 18 працівників. У перший рік бібліотекою скористалося 3 тисячі читачів – дітей і підлітків. Від 5 липня 1944 – в Проскурові (нині Хмельницький). Сучасна адреса в Хмельницькому: Свободи, 51. 1989 надано ім'я Тараса Шевченка. * Захаренко А. М. Хмельницька обласна бібліотека для дітей імені Т. Г. Шевченка і її люди // Духовні витоки Поділля: творці історії краю: Матеріали міжнародної науково-практичної конференції. – Хмельницький, 1994. – С. 194–197; Карван Станіслава, Синиця Надія. Бібліотеки Хмельниччини: віхи становлення // Хмельниччина: роки становлення та поступу. – Хмельницький, 1997. – С. 326; Єсюнін Сергій. Вулиці Хмельницького. – Тернопіль, 2005. – С. 83.

ОБЛАСНА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ (ОДА). Голови Хмельницької ОДА: Іван Гладуняк; від 2006 (призначено 27 липня, представлено 10 серпня) – Олександр Миколайович Буханевич (народився 25 лютого 1977). * Губернатору ще немає тридцяти...: Призначення // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 2; Наймолодший керівник області: Призначення // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 11 серпня. – С. 2; Представлено нового губернатора // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 1; Сокульська Олга. Завдання поставлені. На черзі – їх вирішення: Призначення // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 18 серпня. – С. 2.

ОБЛАСНА ОДНОРІЧНА ШКОЛА МАЙСТРІВ-БУДІВЕЛЬНИКІВ. Старе місто. Відкрито в жовтні 1949. Стара адреса – Радянська площа, 5 (1965). Сучасна адреса – Вірменський ринок, 5 (тепер тут розміщуються фонди історичного музею-заповідника). Школа готувала майстрів-будівельників, майстрів-технологів і мулярів-штукатурів для будівельних робіт у колгоспах і радгоспах. Інша назва – школа десятників. У 1949–1962 підготувала 1355 фахівців. Слухачі своїми силами спорудили столярно-теслярні майстерні. * Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 33; Віхи і факти // Прапор Жовтня. – 1962. – 5 листопада. – С. 4.

ОБЛАСНИЙ БУДИНОК ПРОПАГАНДИ ПАМ'ЯТОК ІСТОРІЇ ТА КУЛЬТУРИ. Старе місто. П'ятницька, 9а. Відкрито 28 березня 1987. Перший завідувач – Олег Шуварський. У травні 1987 тут проведено IV пленум Спілки архітекторів України (з доповіддю виступив голова САУ Ігор Микитович Седак, в її обговоренні взяли участь академік Петро Тимофійович Тронько, доктор мистецтвознавства Григорій Никонович Логвин), в грудні 1987 – республіканський фестиваль аматорських фільмів (голова журі – професор Київського університету Олег Кіндратович Бабишкін). * Світланов В. Щоб повнилась культурна спадщина // Прапор Жовтня. – 1987. – 1 квітня. – С. 1; Шпильова В. Пленум Спілки архітекторів України відбувся в Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1987. – 26 травня. – С. 1; Шуварський О. Серцем торкаючись історії // Прапор Жовтня. – 1987. – 21 липня. – С. 4; Шпильова В. Про що розповів екран // Прапор Жовтня. – 1988. – 8 січня. – С. 3.

ОБЛАСНИЙ ПЕДАГОГІЧНИЙ ЛІЦЕЙ. Створено 1993 на базі школи інтернату № 1. * Ковальчук Н. Обласний педліцей: перший випуск – перші успіхи // Подолянин. – 1994. – 15 вересня. – С. 3.

ОБЛАСНІ ПРЕМІЇ. 9 листопада 1993 розпорядженням представника Президента України в Хмельницькій області встановлено сім іменних премій: Юхима Сіцінського – в галузі історико-краєзнавчої роботи та збереження пам'яток минувшини; Костянтина Широцького – в галузі мистецтвознавства, фольклору та етнографії; Микити Годованця – в галузі літературної діяльності та пропаганди української мови; Владислава Заремби – в галузі музичного мистецтва; Мелетія Смотрицького – в галузі бібліотечної роботи; В'ячеслава Розвадовського – в галузі образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва; Петра Бучинського – в галузі природничих наук та екології. * Розпорядження представника Президента України в Хмельницькій області про встановлення обласних премій у галузі історії, культури, мистецтва, природничих наук та екології // Прокопчук Віктор. Краєзнавство на Поділлі: історія і сучасність. – К., 1995. – С. 202–203; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 136–137.

Облспоживспілки будинок відпочинку. Руські фільварки. → «Кооператор».

ОБЛІКУ ТА РОЗПОДІЛУ ЖИТЛА, відділ міськвиконкому. Утворено 18 березня 1988 на сесії міськвиконкому. Тоді ж завідувачем відділу затверджено Віктора Геронтійовича Решетевського. Сьогодні відділ обліку, розподілу та приватизації житла. Завідувач – Андрій Петрович Віннічук. * Що перешкоджає розвитку підсобних господарств?: З четвертої сесії міської Ради народних депутатів // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 березня. – С. 2; Кадрова хроніка // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 2–3.

ОБРОБКА ПРИРОДНОГО КАМЕНЮ – одна із спеціальностей, які надає Кам'янець-Подільський індустріальний технікум. Відкрито 1992 з ініціативи адміністрації технікуму та Вінницького заводу «Кристал». Первісно – обробка каменесамоцвітної сировини. Голови циклової комісії спеціальності: Ніна Фокіївна В'яткіна, від 1995 – Євген Федорович Ліньков, від 1998 – Микола Ілліч Ільницький. Спеціальність має сучасну матеріально-технічну базу: 22 навчальні кабінети, 5 лабораторій, мінералогічний музей, 2 майстерні. 11 квітня 2003 технікум урочисто відзначив 10-річчя відкриття спеціальності. * Шуханова Тетяна. Новому фаху – десять років: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 18 квітня. – С. 4; Ільницький Микола. Музика, що застигла в камені // Літопис Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 111–117.

*ОГІЄНКА ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 17, № 20, № 22, № 27, № 28, № 29, № 33, № 35. Первісно і до 1 червня 1992 вулиця Московська. У добу діяльності Кам'янець-Подільського державного українського університету (1918–1921) була вулицею Університетською, деякий час (від 20 березня 1923) – вулицею імені Затонського, потім знову Московською, а при німцях з лютого 1942 до березня 1944 – Київською. Починається на вулиці Північній, закінчується в точці перетину проспекту Грушевського та вулиці Пановецької. Протяжність – 13 кварталів. Підсумкові показники: зліва – № 97, справа – № 94. Проходить попри стадіон держуніверситету, територію старого консервного заводу, майдан Відродження, сквер Танкістів. На вулиці розташувалися головний корпус державного університету (колишній корпус технічного училища), об'єднана державна податкова інспекція (ОДПІ), колишній будинок дворянського депутатського зібрання, один з корпусів училища культури, триповерховий будинок побутового обслуговування, збудований 1964. На вулицю виходить головний фасад міської поліклініки, збудованої 1967. На вулиці розташовувався будинок Подільської «Просвіти», художньо-промислової школи. # Огієнко Іван Іванович (1882 – 1972) – український учений, церковний, державний і громадський діяч, організатор і перший ректор (1918 – 1920) Кам'янець-Подільського державного українського університету. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Перейменування вулиць // Подолянин. – 1942. – 27 лютого; Шкурко С. Вулиця Московська: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 липня. – С. 4; Будзей О. Іван Огієнко: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 11 січня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 281, 282, 283, 285, 288–291; Будзей О. Огієнка: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 16 липня. – С. 5; Нечитайло Віталій. Вулиця Івана Огієнка в Кам'янці-Подільському: [Вірш] // Під отчим небом. – Хмельницький, 1993. – С. 22–23.

*ОГІЄНКА, 22. Райспоживспілка. Банк Укоопспілки. Обласне бюро судмедекспертиз. Районне управління пенсійного фонду. «Юргарант». Раніше (1972), напевно, Московська, 32. Сюди (в приміщення колишнього кооперативного училища) 6 грудня 1972 перейшли контори райспоживспілки, міськкоопторгу та заготконтори. * Доводиться до відома // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 грудня. – С. 4.

*ОГІЄНКА, 31. Аптека, стоматологічні послуги ПП «Магістр-Валентина».

*ОГІЄНКА, 35. Двоповерховий будинок. Розпорядженням № 757 Кабінету Міністрів України від 30 липня 1999 передано з власності територіальної громади міста в державну власність (віднесено до сфери управління СБУ). 1998–2000 проведено реставрацію. Від вересня 2000 Тут розмістився Кам'янець-Подільський міський відділ управління Служби безпеки України в Хмельницькій області. До революції тут був дитячий притулок, в наш час – школа № 14, потім міжшкільний навчально-виробничий комбінат. * Майчук Г. Чий новий будиночок? СБУ! // Подолянин. – 2000. – 15 вересня. – С. 2; Гайдамашко В. Новосілля в СБУ: для працівників – зручність, для міста – окраса: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 15 вересгя. – С. 2.

*ОГІЄНКА, 37. На розі з вулицею Драгоманова. Продовольча крамниця «Подільські товари». У липні 1969 відкрито хлібну крамницю самообслуговування. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1969. – 30 липня. – С. 4.

*ОГІЄНКА, 39. Територія старого консервного заводу (займала квартал). Нині тут розташовується один з корпусів училища культури, де, зокрема, навчаються студенти з фаху «Декоративно-прикладне мистецтво». Крамниця сувенірів «Путь к себе».

*ОГІЄНКА, 40. МП «Іскра».

*ОГІЄНКА, 41. Продовольча крамниця «Козак». СП «Фокус». Крамниця «Ювелір-Кристал».

*ОГІЄНКА, 49. Двоповерховий будинок, в якому до 1917 розташовувалося дворянське депутатське зібрання. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 282, 283.

*ОГІЄНКА, 51. ЦНТТ «Майстер».

*ОГІЄНКА, 55. Триповерховий будинок побуту (комбінат побутового обслуговування). Відкрито в грудні 1964. Навпроти стояв продовольчий магазин коопторгу. Тут розташовано аптечний кіоск «Медобори-Фарм», ательє «Колорит», ТВБВ № 5 банку «Аваль». * Будинок побутового обслуговування: З альбому художника Д. Брика // Прапор Жовтня. – 1964. – 18 грудня. – С. 4; Гудима Л. Для вас, кам'янчани!: Міські новини // Прапор Жовтня. – 1964. – 23 грудня. – С. 1.

*ОГІЄНКА, 57. Будинок на розі з вулицею Князів Коріатовичів. Споруджено 1956 для викладачів педагогічного та сільськогосподарського інститутів. Серед мешканців – Василь Петрович Гищук.

*ОГІЄНКА, 59. Чотириповерховий червоний (цегляний) будинок у формі букви П між вулицями Князів Коріатовичів і Уральською. Споруджено напередодні війни для робітників. Під час окупації міста німці влаштували тут табір для військовополонених. У лютому 1968 тут відкрилася хлібна крамниця, яка працювала на самообслуговуванні. Тепер у будинку на першому поверсі розташовані аптека ТОВ «Рута-Фарм», «Оптика», фірмова кондитерська крамниця «Буковинка». 19 грудня 2005 на будинку відкрито меморіальну дошку Єрмакову. * Сеник А. Нові магазини // Прапор Жовтня. – 1968. – 28 лютого. – С. 4; Опескіна Е. та ін. Магазин... переїхав // Прапор Жовтня. – 1988. – 19 січня. – С. 1; Захаров О. Вимагаю спростування! // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 лютого. – С. 1; «Магазин... переїхав»: Резонанс // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 лютого. – С. 1.

*ОГІЄНКА, 61. Головний корпус Кам'янець-Подільського державного університету. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (№ 24-ХМ; ухвала Хмельницького облвиконкому від 4 вересня 1982). Первісно триповерхова кам'яна будівля технічного училища, зведення якої завершено влітку 1906. Садиба училища займала цілий квартал – із розбитим у ньому парком, двома флігелями (2,5-поверховим і одноповерховим), хлівом, льодовим льохом, машинним відділенням електричної станції, 1914 завершено будівництво кам'яної кузні. Будівлі мали залізні дахи, опалювалися кахельними, залізними та чавунними печами. Училище мало окреме водопостачання та освітлення від власної станції. У корпусі послідовно розміщувалися: 1918–1921 – Кам'янець-Подільський державний український університет, 1921–1930 – інститут народної освіти, 1930–1933 – інститут соціального виховання, 1933–1935 – педагогічний інститут. 1935, після закриття Кам'янець-Подільського педагогічного інституту, його навчальний корпус передано в тимчасове користування військовому відомству. Будинок зруйновано в часи війни. Відбудову та реконструкцію за проектом Едуарда Адлера завершено 1963 (зокрема, надбудовано четвертий поверх). Будинок став головним корпусом Кам'янець-Подільського державного педагогічного інституту (від 1997 – Кам'янець-Подільський державний педагогічний університет, від 2003 – Кам'янець-Подільський державний університет). У прибудові (завершено 1972) розмістилися: на другому поверсі – їдальня, на третьому – бібліотека, на четвертому – читальний зал на 200 місць. На будинку 17 вересня 2003 урочисто відкрито меморіальну дошку Івану Огієнку. * Шкурко С. Вулиця Московська: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 липня. – С. 4; Сесак І. В. З історії Кам'янець-Подільського середнього технічного училища (1903–1919 рр.) // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 147–157; Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 77, 88–89, 115; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 285, 288–290; Kamieniec Podolski: Przewodnik turystyczny. – Lwów, 2005. – S. 311–314; Будзей Олег. Огієнка, 61: Біографія будинку // Подолянин. – 2006. – 21 липня. – С. 5.

*ОГІЄНКА, 66. Типова житлова забудова початку 20 століття. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 290–291.

*ОГІЄНКА, 74. Тут розташована об'єднана державна податкова інспекція (ОДПІ).

*ОГІЄНКА, 82. Кафе-бар «Вавілон». Продовольча та промислова крамниця «Чайка».

*ОГІЄНКА, 93. У будинку жив художник Володимир Гагенмейстер. * Вірич Г. Будинок, де жив художник // Прапор Жовтня. – 1988. – 20 серпня. – С. 1.

ОГІЄНКОЗНАВСТВО. 24 червня 2004 вчена рада Кам'янець-Подільського державного університету затвердила Положення про науково-навчальний Центр огієнкознавства, керівництво Центром поклала на Євгенію Іванівну Сохацьку. * Прокопчук Віктор. Центр огієнкознавства Кам'янець-Подільського державного університету // Хмельниччина. Дивокрай. – 2005. – № 1–2. – С. 83–86.

ОГІЄНКУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Відкрито 17 вересня 2003 при вході до головного корпусу Кам'янець-Подільського державного університету. Автори – Борис Негода, Володимир Лашко, Леонід Киселюк. * Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – Між с. 160–161.

ОДЕСЬКА КІНОСТУДІЯ ХУДОЖНІХ ФІЛЬМІВ. Створено 1919. У Кам'янці-Подільському знімала такі фільми: 1937 – «Стара фортеця», 1957 – «Орлятко».

ОДИНАДЦЯТА ШКОЛА. Підзамче. Первісно початкова. Відкрито 1 вересня 1959 (тодішня адреса – Жванецьке шосе, 3; тепер на цьому місці розмістилося західне крило готельного комплексу «Ксенія»). 1 вересня 1971 замість початкової прийняла дітей новозбудована восьмирічна школа на 400 місць на вулиці Козицького. Нині 9 класів (загальноосвітня школа I–II ступенів). Сиред директорів: [1971] – М. Т. Циганівський. 15 жовтня 1988 тут уперше в місті директора школи було обрано: ним став Микола Олексійович Малищук. Сьогодні директор – Микола Пилипович Михайлюк. * Продеус М. Наша гордість // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 вересня. – С. 3.

«ОІЮМ» – приватне видавництво. Польський ринок, 14–16. Зареєстровано у міськвиконкомі 15 жовтня 1998; внесено до Державного реєстру видавців, виготівників і розповсюджувачів виробничої продукції 12 жовтня 2000. Засновник, директор, головний редактор видавництва – кандидат історичних наук Сергій Трубчанінов. Художній редактор Алла Затварницька. У видавництві також працюють Олена Макарова (бухгалтер) і Леся Ольхова (оператор комп'ютерного набору). Серед видань: ілюстровані нариси Олександра Расщупкіна «Кам'янець-Подільський» (2002, 2004) і «Катедра св. Апостолів Петра і Павла в Кам'янці-Подільському» (2003; польською і російською мовами), двотомник «Кам'янець-Подільський державний університет в особах» (2003, 2005), збірник статей Євгенії Сохацької «На варті українства» (2004), «Alma mater подільського краєзнавства» Льва Баженова (2005), «Студії Кам'янець-Подільського Центру дослідження історії Поділля» (2005), «Твої герої, Кам'янеччино» (2005), «Край Кам'янецький» (2006), туристичні путівники «Кам'янець на Поділлі» та «Хотин. Жванець. Окопи. Кривче» (обидва – 2006), збірники наукових праць «Освіта, наука і культура на Поділлі» (від 1998), бататотомні «Наукові праці Кам'янець-Подільського державного університету, Історичні науки» (2005 побачив світ том 15). * Макарова О. В. Популяризація історії України, пам'яток історії та культури Поділля у діяльності видавництва «Оіюм» // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 3. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 258–263; Будзей Олег. Чарівники з країни Оіюм: 23 квітня – Всесвітній день книги й авторського права // Подолянин. – 2006. – 21 квітня. – С. 5.

«ОКЕАН ЕЛЬЗИ» – український рок-гурт. Засновано 1994. Лідер – Святослав Вакарчук. 28 червня 2006 гурт виступав у Кам'янці-Подільському – в Старій фортеці. * «Океан Ельзи» // Капелюшний Анатолій. Практичний посібник-довідник журналіста. – Львів, 2004. – С. 405; Океан Ельзи: [Оголошення] // Подолянин. – 2006. – 23 червня. – С. 8-ТБ; Скупались як в океані. Ельзи: Місто // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 2.

ОКО ВСЕПРИСУТНОСТІ БОЖОЇ – розповсюджене серед кам'янецьких домовласників зображення. Його, наприклад, можна побачити і сьогодні на житловому будинку за адресою – Польський ринок, 3. * Кам'янець-Подільський: Туристичний довідник. – Львів, 2003. – С. 178.

ОКОПИ – село Борщівського району Тернопільської області. Розташоване на річці Збруч – при його впадінні в Дністер. Колись тут було давньоруське городище. 1692 на його місці за наказом польського коронного гетьмана Станіслава Яблоновського генерал артилерії Мартин Контський та інженер Тільман ван Гамерен збудували фортецю «Окопи гори Святої Трійці, блокада Кам'янця-Подільського». На протилежному боці Збруча лежить село Ісаківці. В Окопах народився польський історик Олександр Миколайович Прусевич (21 лютого 1878 – 1944), який 1906–1919 жив і працював у Кам'янці-Подільському, 1915 видав книгу «Kamieniec Podolski. Szkic historyczny». * Баженов Лев. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 59–62; Хотин. Жванець. Окопи. Кривче: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 14–15.

Окружного суду будинок. Старе місто. Сучасна адреса – Вірменський ринок, 5. Нині – виробничий корпус колективного швейного підприємства. Кам'янець-Подільський окружний суд засновано згідно з указом сенату від 14(26) червня 1880. * Папевська С. Окружний суд: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 17 вересня. – С. 4; Дворянского собрания дом, 1857–1893 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 149; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 222–224.

Окунів – село. Первісна назва села Фурманівка. Перша згадка про Окунів припадає на 1444, коли це спустошене село на річці Тернава надали Миколаю Фурману. Поряд із новою назвою села за іменем власника (Фурманівка) стара назва протрималася ще понад століття. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 185, 186.

ОЛЕКСАНДРА НЕВСЬКОГО ЦЕРКВА. Новий план. Закладено 2(14) травня 1891. Освячено 24 листопада (6 грудня) 1897. 1935 комунвідділ почав розбирати церкву. Останній священик – Дмитро Антонович Кавецький (23 червня 1935 у «Червоному кордоні» вимушено зрікся попівства). На місці зруйнованого храму 16 жовтня 1994 архієпископ Кам'янець-Подільський і Городоцький Никанор освятив пам'ятний хрест. * Контури нового Кам'янця // Червоний кордон. – 1935. – 12 лютого. – С. 3; Замість церкви – квітучий газон // Червоний кордон. – 1935. – 12 лютого. – С. 3; [Зречення попівства] // Червоний кордон. – 1935. – 23 червня. – С. 4; Задорожнюк А. Репресовані пам'ятки: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 грудня. – С. 2; Задорожнюк А. Храм Олександра Невського: Знищені церкви Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 11 серпня. – С. 3; Тимофієнко В. І. Цивільні інженери – будівничі подільських міст і сіл у період капіталізму // Духовні витоки Поділля: Творці історії краю. – Ч. 1. – Хмельницький: Поділля, 1994. – С. 350–351; [Оголошення] // Подолянин. – 1994. – 13 жовтня. – С. 1; Пам'ятний хрест на місці зруйнованого храму // Подолянин. – 1994. – 20 жовтня. – С. 1; Ровінський В., Миханчук О. Православіє на Подолії: Історичні нариси. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 133, 140; Франскевич Є. Храм: Архітектурно-культурна спадщина // Подолянин. – 1997. – 24 жовтня. – С. 6; Храм / Підготувала Н. Семенова // Подолянин. – 2000. – 15 вересня. – С. 3; Пламеницька О. А. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 276–278, 280–281; Кирилюк І. Відродився у Кам'янці красень-храм // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 13 травня. – С. 11.

*Олександрівська вулиця. Новий план. Нині (від 1 червня 1992) вулиця Соборна. У радянські часи – вулиця Котовського. Первісна назва (на височайше затвердженому плані міста 1872) – Лагерний провулок. Назву Олександрівська запропонувала 16 серпня 1875 міська управа на засіданні міської думи. # Назва Олександрівська, очевидно, від збудованого наприкінці 19 століття храму Олександра Невського.

*Олександрівська слобода – офіційна назва Польських фільварків від 1865. Назва не прижилася. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 105–106.

Олександро-Невське братство. Діяло при церкві Олександра Невського на Новому плані. 30 грудня 1899 (11 січня 1900) при братстві відкрили бібліотеку-читальню, щоб парафіяни в часи дозвілля могли, зібравшись у теплому приміщенні, збагачуватися релігійно-моральними та корисними для життя знаннями. Парафіяни безкоштовно користувалися книгами, журналами, газетами. * Задорожнюк А. Храм Олександра Невського: Знищені церкви Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 11 серпня. – С. 3.

*Олексіївська вулиця. Новий план. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Гунської.

ОЛЕНІВКА – село. Входить до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради. За даними на 1998: дворів – 195, мешканців – 471. У селі народився В'ячеслав Вікторович Грозний (12 липня 1956) – відомий футбольний тренер. * Бабенко О. Не та Оленівка // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 серпня. – С. 4; Гарнага І. Оленівка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 7 липня. – С. 4.

«ОЛЕКСАНДР ЛЄСОВОЙ» – книга спогадів про довголітнього (1963–1985) першого секретаря Кам'янець-Подільського міськкому КПУ Олександра Миколайовича Лєсового (1926–1991). Побачила світ 2005 (підписано до друку 25 квітня). Підготовлено до друку та віддруковано в друкарні приватного підприємця Мирослава Мошака. Презентація відбулася 18 червня 2005 у залі засідань Кам'янець-Подільської міської ради. Книга містить 83 спогади. Упорядник збірника – Петро Костянтинович Краснолуцький (1928–2006). Наклад – 500 примірників. * Будзей Олег. Тріумф і трагедія Олександра Лісового: Слід на землі // Подолянин. – 2005. – 17 червня. – С. 6; Будзей Олег. ...Це потрібно живим: Презентації // Подолянин. – 2005. – 24 червня. – С. 5.

*Олеся (Олександра Олеся) вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для провулку Щорса (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Пропозицію не реалізовано. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

«ОЛІМПІЙСЬКИЙ» – дитячий садок № 5. Двоповерховий будинок на південно-східній околиці міста – Середня, 44а. Здано в експлуатацію 1980.* Зільберман В. Комбінат назвали Олімпійським // Прапор Жовтня. – 1980. – 18 жовтня. – С. 4.

ОЛІМПІЙСЬКИЙ ВОГОНЬ. Естафета олімпійського вогню проходила через Кам'янець-Подільський район і місто Кам'янець-Подільський 8 липня 1980. 18 етапів мали спортсмени району (від кордону між Чернівецькою та Хмельницькою областями до мосту «Стрімка лань»), 17 – міста (від мосту «Стрімка лань» до кордону між Кам'янець-Подільським і Дунаєвецьким районами). Серед районних факелоносців – В'ячеслав Грозний, тоді інструктор зі спорту радгоспу «Кам'янець-Подільський» села Слобідка-Кульчієвецька, а нині відомий футбольний тренер (зокрема, був головним тренером дніпропетровського «Дніпра», київського «Арсеналу», одним із тренерів московського «Спартака»). Останній районний етап біг учень радгоспу-технікуму Микола Штунь – кандидат у майстри спорту, чемпіон України серед сільських лижників. Серед міських факелоносців був Володимир Пташник з приладобудівного заводу, 6 представників факультету фізвиховання педінституту: Богдан Ладиняк, Олег Петрушко, Іван Павлюк, Станіслав Іліка (вніс вогонь на майдан Леніна), Олександр Колісник (перший міський етап), Віктор Гусар (останній міський етап). Серед офіційної делегації, що супроводжувала вогонь, був відомий боксер, дворазовий олімпійський чемпіон Борис Лагутін. Головною трасою олімпійського вогню в місті був проспект Леніна (тепер Грушевського). Головний мітинг відбувся на площі Леніна (тепер майдан Відродження). * Олімпійські старти: Увага: конкурс! // Прапор Жовтня. – 1980. – 16 січня. – С. 4; Олімпійська траса: Інтерв'ю у номер // Прапор Жовтня. – 1980. – 22 січня. – С. 4; Пушкарьов Ю. Приходь вогонь з Олімпу! // Прапор Жовтня. – 1980. – 1 травня. – С. 4; Останні приготування // Прапор Жовтня. – 1980. – 27 червня. – С. 1; Маршрути Олімпійського вогню // Прапор Жовтня. – 1980. – 4 липня. – С. 4; Захарко О., Пушкарьов Ю. Ласкаво просимо! // Прапор Жовтня. – 1980. – 4 липня. – С. 4; Семенко П., Кривошия В. Посол миру – на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1980. – 9 липня. – С. 1; Захарко О. Присвяти Олімпіаді // Прапор Жовтня. – 1980. – 11 липня. – С. 4; Олімпійський вогонь – на шляху до Москви // Прапор Жовтня. – 1980. – 16 липня. – С. 4; Чорний В. У серці та мить... // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 липня. – С. 4; Захарко О. Під егідою ігор // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 липня. – С. 4; Будзей Олег. Передай вогонь! // Подолянин. – 2005. – 8 липня. – С. 4; Шуханова Тетяна. «...Олимпийское лето, прощай!» // Подолянин. – 2005. – 8 липня. – С. 4; Колісник Олександр. Передай вогонь – об'єднай світ: На тему дня // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 9 липня. – С. 3.

«ОЛІМПІЯ» – дворовий майданчик. Новий план. Сучасна адреса – Данила Галицького, 20. * Станкевич С. Фестиваль у дворі: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 1 серпня. – С. 8.

*ОНУФРІЇВСЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії. В радянські часи – вулиця Кармалюка. Давню назву 11 вересня 1990 відновила президія Кам'янець-Подільської міської ради. Простягнулася вздовж лівого берега річки Смотрич. Її сусідкою на протилежному березі є вулиця Руська. На вулиці розташувалася Настінна башта Польської брами. # Назву вулиці дала Онуфріївська церква. * Терлецький А. Імені Кармалюка: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1985. – 7 вересня. – С. 4; Будзей Олег. Онуфріївська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 21 червня. – С. 5.

Онуфріївська (Святого Онуфрія) церква – українська православна церква в долині на лівому березі річки Смотрич (сьогодні від цього місця кам'яними східцями можна піднятися на Новопланівський міст). Відома у 16–17 століттях, у 18 столітті церкви вже не було. Дала назву Онуфріївській вулиці. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 25–26; Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 131; Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K.–Warszawa, 1815. – S. 91; Сіцінський Ю. Нариси з історичної топографії міста Кам'янця-Подільського та його околиць. – Кам'янець на Поділлю, 1994. – С. 19; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 103–104.

ОПИС КАМ'ЯНЕЦЬКОГО ЗАМКУ 1494. * Нестеренко В. Кам'янецька фортеця. Перший опис. Опис 1544 року: Історія // Подолянин. – 2003. – 4 квітня. – С. 6.

ОПИС КАМ'ЯНЕЦЬКОГО ЗАМКУ 1544. * Нестеренко В. Кам'янецька фортеця. Перший опис. Опис 1544 року: Історія // Подолянин. – 2003. – 4 квітня. – С. 6.

ОПИС КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1700. Виявив і опублікував 1886 Володимир Антонович. * Описание города Каменца, составленное комиссиею, наряжонною каменецким старостою. 1700. Сентября 16 // Архив Юго-Западной России. – К., 1886. – Ч. 7. – Т. 1. – С. 536–583; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 182–186.

ОПИС (ЛЮСТРАЦІЯ) КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1734. * Крикун М. Люстрація Кам'янця-Подільського 1734 р. / До питання про житловий фонд українського міста у XVIII ст. // Український археографічний щорічник. – Випуск 2. – К., 1993. – С. 193–262; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 187–188.

ОПИС КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1739. Складено в зв'язку з розквартируванням у місті військ. Сьогодні зберігається в НБУ ім. Стефаника в Львові. Вперше використав опис Олександр Прусевич. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 188–189.

ОПИС КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1786. Складено спеціальною комісією у зв'язку з проведенням інвентаризації міських ґрунтів, що належали приватним власникам, а також уніатським і католицьким храмам. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 190–191.

ОПИС КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1795. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 192–193.

ОПИС КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1797. Виявила в архівах Польщі Т. П. Брянцева. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 193.

«ОПТИМУМ» – кооператив. Створено 22 вересня 1988. Основне завдання – надання послуг з упорядкування архівних документів. Голова – Сергій Коваленко. Перша постійна адреса – Уральська, 4. * Купріянець Т. Діє новий кооператив // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 листопада. – С. 2; Погребняк Ж. «Оптимуму» – 10 років // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 25 вересня. – С. 7.

ОПТОВО-РОЗДРІБНИЙ ПЛОДООВОЧЕВИЙ КОМБІНАТ (ОРПК). Директор Микола Олександрович Хращевський. * Агапов В., Мельник В. Оказія: Фейлетон // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 січня. – С. 2–3; Єрменчук В. Овочі заготовляємо... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 30 вересня. – С. 1.

«ОРАНТА» – національна акціонерна страхова компанія (НАСК). Начальник Кам'янець-Подільського районного відділення: від 18 липня 2006 – Анатолій Павлович Борей (народився 18 липня 1954). * Борей у новій іпостасі: Кадри // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 2.

«ОРБІТА» – кафе. Новий план. Вулиця Котовського (нині Соборна). 1988 перейменовано на «Мичуринск». * Кравчук М. На честь міста-побратима // Прапор Жовтня. – 1988. – 20 серпня. – С. 1.

ОРГÁН. Встановлено у Кафедральному костелі Петра та Павла. Перший концерт на відновленому органі відбувся 9 листопада 1978. Регулярні концерти (у вівторок, п'ятницю, суботу, неділю) розпочалися 9 червня 1979. Твори Баха, Генделя, інших композиторів виконувала Ірина Калиновська. * Козлова Н. Нехай звучить орган // Прапор Жовтня. – 1978. – 16 вересня. – С. 4; Чорний В. Перший концерт // Прапор Жовтня. – 1978. – 10 листопада. – С. 3; Вікторов К. Грає орган // Прапор Жовтня. – 1978. – 14 листопада. – С. 3; Козлова Н. Слухайте орган // Прапор Жовтня. – 1979. – 8 червня. – С. 4; Облогін П. Звучить над Смотричем орган // Корчагінець. – 1979. – 21 жовтня; Сорокань В. Чарівна музика органу: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1983. – 4 червня. – С. 4; Дорога І. Співуча душа костьолу: Цікаво // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 12 березня. – С. 5.

ОРГАНІЗАЦІЯ БОРЦІВ АНТИФАШИСТСЬКОГО ОПОРУ (ОБАО). Об'єднує колишніх політв'язнів фашистських концтаборів. Кам'янець-Подільську міськрайонну ОБАО створено 21 червня 1991. Голови міськрайонної організації: 1991–2001 – Володимир Іванович Іващенко (помер 4 травня 2001); Василь Єгорович Андреєв; від серпня 2006 – Віктор Іванович Костко. * Іващенко В. Нас залишилось тільки 36...: Голос читачів // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 24 серпня. – С. 2; Іващенко В. Пам'ятаймо жахи другої світової: До дня визволення в'язнів концтаборів // Подолянин. – 2001. – 6 квітня. – С. 3; Об'єдналися антифашисти // Кам'янець у червня. – 2001. – С. 14; Зміни в ОБАО: Місто // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 2.

ОРИНИН – село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Ріпинці, Теклівка). Перша згадка в історичних документах – 1474. Центр Орининського району (7 березня 1923 – 23 вересня 1959). У березні 1944 в Оринині розміщувався штаб четвертої танкової армії, якою командував Дмитро Данилович Лелюшенко. 24 березня 1974 на будинку штабу (Зелена, 6), де розмістилася Орининська державна контрольна насіннєва інспекція, відкрито меморіальну дошку. В урочистостях узяв участь і Лелюшенко. Наприкінці 1967 відкрито аптеку на центральній вулиці Леніна. В Оринині є братська могила воїнів УНР. У селі народилися: голова президії УТОС Іван Олександрович Качур; художник Анатолій Миколайович Калитко (13 червня 1942). 1976 у селі вулицю Зелену перейменовано на вулицю Івана Качура. За даними на 1998: дворів – 1192, мешканців – 2989 (із сіл Кам'янець-Подільського району більше проживає тільки в селі Довжок). * Пащенко А. Для тебе, людино // Прапор Жовтня. – 1968. – 3 січня. – С. 3; Александра М. Ф., Баженов Л. В., Березовський С. М. Оринин // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 341–350; Ладоренко В. Імені земляка // Прапор Жовтня. – 1971. – 29 грудня. – С. 4; Гарнага І. Оринин: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 4 серпня. – С. 4; Корчевний М. Там, де був штаб 4-ої танкової: До 50-річчя визволення Радянської України від німецько-фашистських загарбників // Прапор Жовтня. – 1974. – 23 липня. – С. 3; Луданний О. Здрастуй, Іване Олександровичу! // Прапор Жовтня. – 1976. – 12 травня. – С. 3; Гуменюк С. К., Морський М. Д. Туристські маршрути Хмельниччини: Путівник. – Львів, 1983. – С. 61–62.

ОРИНИНСЬКА ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА. Директори: Олександр Іванович Шевцов, 1959–1986 – Григорій Іванович Івасишин (14 березня 1928 – 5 вересня 1986), від 1986 – Анатолій Павлович Ковальчук (народився 1949). * Івасишин Григорій Іванович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1986. – 9 вересня. – С. 4; Давайте зустрінемось! // Край Кам'янецький. – 2005. – 6 січня. – С. 3; Будзей Ольга. «Золото» Оринина: Зустрічі // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 5.

ОРИНИНСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА (ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА). Входять села Оринин, Ріпинці, Теклівка. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 3321 (чоловіків – 1495, жінок – 1826). Голова Валерій Петрович Гайшук (народився 8 квітня 1949). * Наш календар. Хто і коли народився // Край Кам'янецький. – 2006. – 30 березня. – С. 3; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2; Вісті з територіальних громад // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 2.

ОРИНИНСЬКА ШКОЛА-ІНТЕРНАТ. Навчальний заклад обласного підпорядкування. Навчаються сироти, напівсироти, діти, позбавлені батьківського піклування, з малозабезпечених, багатодітних, проблемних сімей з усієї Хмельницької області. Школа обрала спортивний профіль. 2006 одинадцятий клас закінчили 26 учнів (із них 11 – сироти). Директор Марія Іванівна Любонько. Серед учителів: заслужений учитель України Броніслава Іванівна Будзінська. Серед випускників: молодий художник Артем Чорний (закінчив школу 2004). * На свято до школи // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 червня. – С. 1; Яцемірська Наталія. Дім, в який хочеться повернутися: Освіта // Подолянин. – 2006. – 9 червня. – С. 5.

ОРИНИНСЬКЕ ШОСЕ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Починається на вулиці Папаніна, йде на північний захід. Є частиною регіонального автомобільного шляху Р24 Кам'янець-Подільський – Скала-Подільська – Борщів (через Оринин). Прикінцеві показники: зліва – 61, справа – 58. На початку провулком Зеленим з'єднується зі Жванецьким шосе. Від Орининського шосе починаються вулиця Козицького, на межі з Довжком – Орининський провулок. На Орининському шосе розташувалися дитячий садок № 1 «Барвінок», крамниця «Вулик». # → Оринин.

ОРИНИНСЬКЕ ШОСЕ, 27Б. Дитячий садок № 1 «Барвінок».

ОРИНИНСЬКИЙ БУДИНОК КУЛЬТУРИ. * Пшенишнюк Н. Філіал народного університету // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 3.

ОРИНИНСЬКИЙ ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Відходить від Орининського шосе. Найзахідніший провулок Кам'янця-Подільського.

ОРИНИНСЬКИЙ РАЙОН. Створено 7 березня 1923, як і більшість районів України. Ліквідовано указом Президії Верховної Ради УРСР від 23 вересня 1959, територію передано до складу Кам'янець-Подільського та Чемеровецького районів. Голови райвиконкому: 1950–1955 – Антон Данилович Трач. Перші секретарі райкому КПУ: 1955–1959 – Антон Данилович Трач. * А. Д. Трач: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1970. – 25 вересня. – С. 4.

«ОРІОН», літнє кафе. Старе місто. Троїцька, 1. Відкрито восени 1995. * Ковальчук Н. «Оріон»: зоряне кафе під зоряним небом // Подолянин. – 1995. – 21 жовтня. – С. 8.

ОРКЕСТР ПРИ КІНОТЕАТРІ. Грав перед сеансами в кінотеатрі імені Войкова (1935–1941, 1954–1963). Перший виступ відбувся 28 вересня 1935. Керував оркестром Зденек Рудольфович Комінек. Після відновлення кінотеатру (7 січня 1950) того ж дня відновив виступи і оркестр. Після смерті Комінека (2 листопада 1950) оркестром керував Василь Олексійович Белім, нові пісні та романси виконувала його дружина – Віра Митрофанівна Дніпрова. Після того, як 9 липня 1961 Белім трагічно загинув, останнім керівником оркестру (до 1963) був Костянтин Костянтинович Голубовський. * Щепанський С. Великий маестро // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 8 червня. – С. 3.

«ОРЛЯТКО», кінофільм. Знімала 1957 у Кам'янці-Подільському Одеська кіностудія художніх фільмів. * Ганін Г. Зустріч з кіноартистом: Хроніка культурного життя // Радянська Кам'янеччина. – 1957. – 25 серпня. – С. 3; Шевченко В., учениця 9 «в» класу школи № 2. Хвилюючий фільм: Листи наших читачів // Прапор Жовтня. – 1958. – 3 січня. – С. 3.

ОРНІТОЛОГІЯ, відділ зоології, що вивчає птахів. 10–13 квітня 2003 у Кам'янці-Подільському відбулася VII наукова конференція орнітологів заходу України, присвячена пам'яті Густава Бельке (1810–1873). * Будзей Олег. Привернути увагу до птахів: Конференції // Подолянин. – 2003. – 18 квітня. – С. 4.

ОРПК – оптово-роздрібний плодоовочевий комбінат.

ОСАВУЛОВОЇ, будинок. Новий план. Сучасна адреса – Сіцінського, 2. У серпні – листопаді 1919 тут перебувала Директорія УНР на чолі з Симоном Петлюрою. 1944 тут відкрито дитячий кістково-туберкульозний санаторій. На будинку 4 вересня 1997 встановлено меморіальну дошку. * Урода Б. Санаторій по вулиці Ю. Сіцінського // Край Кам'янецький. – 1993. – 4 грудня. – С. 2; Гординчук М. У затінку кремезних дерев // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 13 вересня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 295–296.

«ОСВІТА, НАУКА І КУЛЬТУРА НА ПОДІЛЛІ», збірник наукових праць. Видається Кам'янець-Подільським державним університетом. У 1998–2006 у видавництві «Оіюм» побачило світ сім томів. 19 січня 2006 постановою президії Вищої атестаційної комісії включено до переліку № 17 наукових фахових видань України, в яких можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора та кандидата наук (розділ «Історичні науки»).

ОСВІТИ, районний відділ (РАЙВО). Начальник – Ніна Іванівна Гурська. * Дубінська Н. Освіті – новий якісний рівень // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 1.

ОСІРІСА (ОСІРІСА ПІД ПОЛУМ'ЯНОЮ ЗІРКОЮ – «d'Osiris à l'Etoile flamboyante»), масонська ложа в Кам'янці-Подільському. Засновник Йожеф Мікоша. Відкрито 26 грудня 1818 відповідно до шотландської системи. Спочатку ложа розміщувалася в будинку доктора Димера (сучасна адреса – Татарська, 4), далі – в будинку Баласановича (сучасна адреса – П'ятницька, 5), а потім у Пільштина (будинок не зберігся; давня адреса – Довга, 69). На засіданнях уживали польську та французьку мови. Діяльність ложі згорнуто наприкінці 1822. Головним магістром був доктор Францішек Димер – медичний інспектор, його помічником – доктор Ян Чайковський, магістрами-депутатами – Томаш Міхаловський і Мартин Кроковський, секретарем – Ігнатій Садовський, віце-регент судового трибуналу; серед членів були, поміж іншими: брати Сабіньскі, Шимон Чайковський і Козьмінський – капітани-квартирмейстери, Францішек Малиновський, Янович, Мікоша, із землевласників: Францішек Добек, Оржеховський, Рациборовський та інші. * Prusiewicz A. Kamieniec Podolski: Szkic historyczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 86–87; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 186, 252.

«ОСНОВА», перший український суспільно-політичний і науково-літературний щомісячний журнал. Виходив 1861 (№№ 1–12) і 1862 (№№ 1–10) у Петербурзі українською та частково російською мовами. Редактор Василь Білозерський. У редагуванні журналу брали участь Пантелеймон Куліш, Микола Костомаров, Олександр Кістяківський. Перше число побачило світ 12(24) січня 1861. Наклад – від 800 до 1000 примірників. Самоліквідувався в жовтні 1862. У журналі надруковано, зокрема, твори Степана Руданського (вірш «Повій, вітре, на Вкраїну» та інші) та Анатолія Свидницького (нарис «Великдень у подолян»). * Яременко В. В. «Основа» // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 8. – К., 1982. – С. 75; Москвич Л. «Основа» // Малий словник історії України. – К., 1997. – С. 287–288; «Основа» // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 541; Провісник народного пробудження // Український історичний календар ྜ. – К., 1995. – С. 27–28.

ОСОБИСТА ДОМОВА ПЕЧАТКА. Усім приватним власникам житлових будинків потрібно було до 1 лютого 1958 придбати особисту домову печатку. Дозвіл на виготовлення печатки видавав міський відділ міліції. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1957. – 18 грудня. – С. 4.

«ОСТАННІ БУДУТЬ ПЕРШИМИ», книга отця Ігоря Царя – греко-католицького священика (служив, зокрема, і в Кам'янці-Подільському). Побачила світ 2005 у Львові. В книзі є розділ «Камінець» (як повідомлює у примітці автор, на старій мапі так зазначено давню назву міста Кам'янець-Подільський). * Резнікова Вікторія. Його місце за... ґратами: Духовність // Подолянин. – 2006. – 7 липня. – С. 5.

«ОСТРІВ ЛЮБОВІ», телесеріл (10 серій). Кіностудія «Укртелефільм». Наприкінці серпня – на початку вересня 1994 у Кам'янці-Подільському режисер Олег Бійма знімав епізоди фільму шостого («Дияволиця») та дев'ятого («Наречена»). * На тиждень Старе місто стало «Островом кохання»: Млин новин // Подолянин. – 1994. – 1 вересня. – С. 1; Кінорежисер Олег Бійма: Ми – не «шароварна нація», а спадкоємці великої національної культури / Розмову вела Наталя Ковальчук // Подолянин. – 1994. – 15 вересня. – С. 4.

«ОСТРІВ СКАРБІВ», клуб (центр дозвілля). Діяв при міському Будинку культури. * Попова В. Перша спроба // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 грудня. – С. 1; Белєванцев А. Змагалися дискоклуби: З пошти «Бригантини» // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 грудня. – С. 3.

ОСТРІВЧАНИ, село. Входить до Ходоровецької сільської ради. Розташоване на рівній височині, оточеної з півночі та півдня двома струмками, які на сході з'єднуються в один, який далі впадає в Смотрич. Перша згадка в документах – 1460 (в списку сіл, з яких кам'янецьким біскупам дозволено брати десятину). Давня назва – Островчинці. Колись село оточував ліс, про який 1512 вели суперечку кам'янецькі та острівчанські землевласники. Церква в селі була з 16 століття (в податкових списках 1565 і 1569 згадується «піп»). У 18 столітті була церква Покрови Пресвятої Богородиці. 1860 збудовано кам'яну церкву, а стару – розібрано. 1890 проведено значний ремонт церкви та урочисто освячено 30 вересня (12 жовтня). 1886 відкрито церковнопарафіяльну школу. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 147, мешканців – 742. За даними на 1998: дворів – 303, мешканців – 698. У селі народилися доктор історичних наук Микола Григорович Кукурудзяк (1938 – 1999), суддя Кам'янець-Подільського міського суду Микола Павлович Худик (1966). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 306–308; Гарнага І. Островчани: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 1 вересня. – С. 4; Кукурудзяк М. Г., Собчинська М. М. З історії села Острівчани // Наукові праці історичного факультету. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1995. – C. 218–222; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 126–130.

Островського Миколи, вулиця. Новий план. Друга радянська назва нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Данила Галицького. Первісна назва – Кишинівська, перша радянська назва (від 20 березня 1923) – Драгоманова. # Островський Микола Олексійович (1904 – 1936) – російський письменник, автор роману «Як гартувалася сталь».

Островчинці, село. → Острівчани.

«ОХМАТДИТ», медичний центр (МЦ). У Кам'янці-Подільському МЦ «Охматдит» (скорочення від «Охорона материнства та дитинства») створено 2001 внаслідок об'єднання дитячої лікарні та пологового будинку. Головний лікар МЦ – Володимир Климентійович Волошин (народився 1 серпня 1946). * Волошин Володимир Климентійович // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 46.

ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я, відділ (від 2002 – управління) Кам'янець-Подільського міськвиконкому. Серед завідувачів відділу: Катерина Федорівна Зайцева; 1965–1980 – Василь Митрофанович Михайленко (15 березня 1925 – 20 жовтня 2001); 1980–1988 – Валентин Тимофійович Грубляк; від 1988 (затверджено 18 березня) – Олег Анатолійович Каденко; Василь Степанович Стринадко. Серед начальників управління: від 2002 – Олександр Васильович Мостіпан (народився 24 серпня 1950); 11 листопада 2003 – 13 січня 2005 – Іван Михайлович Романчук; нині – Юрій Васильович Пливанюк. * Що перешкоджає розвитку підсобних господарств?: З четвертої сесії міської Ради народних депутатів // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 березня. – С. 2; Кадрова хроніка // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 березня. – С. 2–3; Перші начальники нових управлінь: Кадри // Подолянин. – 2002. – 1 листиопада. – С. 2; Дєвіна Тетяна. Кам'янцю – медицину європейського рівня: Ексклюзив // Подолянин. – 2002. – 15 листопада. – С. 4; Грубляк Валентин Тимофійович // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 48; Бувайте здорові, Іване Михайловичу!: Кадри // Подолянин. – 2005. – 14 січня. – С. 2; Михайленко: Слід на землі // Подолянин. – 2005. – 21 жовтня. – С. 5; Юрій Пливанюк: «Галузь зобов'язана працювати на пацієнта» / Інтерв'ю вела Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 3.

ОХТИРКА, місто. * Сокульська Ольга. Ділимось досвідом: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 серпня. – С. 2; У гостях – Охтирка // Сім днів. – 2006. – 24 серпня. – С. 2.

«ОЩАДНІСТЬ», кредитна спілка. 22 червня 1997 у кінотеатрі «Дружба» відбулися засновницькі збори. * Від суботи до суботи // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 28 червня. – С. 1.

ПАВЛОВА, вулиця. Селище Смирнова. Виборчі дільниці № 7, № 14. 5 червня 1947 Середня Магістральна вулиця стала вважатися продовженням вулиці Сьомого листопада. Сучасну назву надано 15 квітня 1950. З'єднує вулиці Чехова та Саксаганського. # Павлов Іван Петрович (1849 – 1936) – російський фізіолог, основоположник фізіології вищої нервової діяльності. Лауреат Нобелівської премії (1904).

ПАВЛОВА, провулок. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. З'єднує вулиці Павлова та Короленка. # → Павлова, вулиця.

«ПАКТ», приватне підприємство (ПП). Відкрито в березні 1994. Засновник і директор Леонід Йосипович Кшановський. Підприємство зорієнтоване на виробництво кабельно-провідникової продукції. * Марунчак Микола. «Пакт» = Кшановський + невгамовність: Підприємництво // Подолянин. – 2001. – 12 жовтня. – С. 2; Марунчак Микола. Це невгамовний і діяльний Кшановський: Успішний бізнес // Ділове місто. – 2006. – 9 листопада. – С. 14–15.

ПАЛАЦ – пишний будинок, призначений під житло для панів, князів, графів, інших багатих осіб. Із давніх палаців Кам'янця-Подільського дотепер збереглося чотири: Рациборовського (Вірменська, 2а), Чарторийських (Зарванська, 13), католицького єпископа (Францисканська, 2) та вірменського єпископа (Іоанно-Предтеченська, 2). Палац коменданта фортеці (в 19 столітті – губернатора) згорів 1920; залишилися тільки кам'яні мури, які оточували палац. * Осетрова Г. Палаци Кам'янця // Матеріали ІХ Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 175–177; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський: Абетка-НОВА, 2002. – С. 55–56; Осетрова Г. О. Палаци Кам'янця-Подільського у світлі історичних матеріалів // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 4. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 253–263.

ПАЛІНДРОМ (ПЕРЕВЕРТЕНЬ, РАК ЛІТЕРАЛЬНИЙ), слово або фраза, що читається однаково як зліва направо, так і справа наліво. Низку паліндромів опублікував кам'янчанин Олег Будзей. Він уклав, але ще не видав збірку паліндромів «Арок опір і покора». Як зразок паліндромної творчості наведемо мініатюру Олега Будзея «Козак з казок»:

Уже лисі ліси. Лежу.

Уже ребра татар бережу.

Умру. Суму сум – у сурму.

А мене нема...

Майстром паліндромів зарекомендував себе український поет Іван Іов (1948–2001) – випускник Кам'янець-Подільського педагогічного інституту (1974), учасник Міжнародної наукової конференції «Зрима рима» (1997) в Едмонтоні (Канада). Його паліндроми щедро представлено в збірці «Періодична система слів» (Хмельницький, 1997). * Паліндром, або Перевертень // Літературознавчий словник-довідник. – К., 1997. – С. 529–530; Будзей Олег. І тупиків віки-путі... // Смолоскип: Український молодіжний журнал. – 1998. – № 2(9). – С. 18–19.

ПАМ'ЯТКИ АРХІТЕКТУРИ. За кількістю пам'яток Кам'янець-Подільський посідає третє місце в Україні – після Києва та Львова. * Пам'ятникам архітектури – увагу: У виконкомі міської Ради народних депутатів // Прапор Жовтня. – 1986. – 23 грудня. – С. 1.

ПАМ'ЯТКИ ЖИВОЇ ПРИРОДИ. * Чернилевський К. Берегти пам'ятки живої природи: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1972. – 4 жовтня. – С. 3.

«ПАМ'ЯТКИ УКРАЇНИ», журнал. Побачили світ два спеціальні випуски, присвячені Кам'янцю-Подільському (число 4 за 1999, число 3–4 за 2000).

«ПАНІ ПОДІЛЛЯ» – конкурс краси. 2006 вчетверте проведено в Кам'янці-Подільському. Серед переможців: 10 листопада 2006 – Марина Яворська (Кам'янець-Подільський). * Кам'янчанка – «Пані Поділля» // Ділове місто. – 2006. – 16 листопада. – С. 3; Час справжньої краси / Підготувала Ольга Жмудовська // Фортеця. – 2006. – 16 листопада. – С. 10; Гайдамашко Вікторія. Марина Яворська – «Пані Поділля-2006» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 17 листопада. – С. 1, 4.

«Пані Світлана», крамниця. Новий план. Адреса – Лесі Українки. Згоріла 13 серпня 1993. * Вогонь знищив усе // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 18 серпня. – С. 1; Труп долежав до жнив: Кримінал // Подолянин. – 1993. – 18 серпня. – С. 1.

ПАНІВЦІ, село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Зубрівка, Цибулівка). Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, утворилося від злиття сіл Верхні Панівці та Нижні Панівці. Вперше в документах Панівці згадано 1460 – в дозволі польського короля Казимира IV Ягеллончика збирати десятину на користь кам'янецьких біскупів. У селі народився графік Іван Семенович Бринюк (6 вересня 1952). У червні 2006 у Панівцях у річку Смотрич упала величезна (до 20 тонн) кам'яна брила. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; Паневцы // Подолянин. – 1993. – 8 травня. – С. 4; Гарнага І. Панівці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 8 вересня. – С. 4; Сіцінський Ю. Оборонні замки Західного Поділля XIV–XVII ст.: Історично-археологічні нариси. – Кам'янець-Подільський, 1994. – С. 69–73; Полікарпов П. Замок у Панівцях: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1967. – 12 липня. – С. 4; Прядко В. М. Бринюк Іван Семенович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 460; У Панівцях – каменепад // Край Кам'янецький. – 2006. – 15 червня. – С. 1.

ПАНОВЕЦЬКА, вулиця. Новий план. Виборчі дільниці № 34, № 36. З'єднує вулиці Лесі Українки та Крип'якевича. Перетинає проспект Грушевського, вулиці Кулика та Мічурінську. Спочатку зазначалася як дорога з Малої площі в Панівці, потім як вулиця Пановецька. Була спільна постанова міськкому КПУ та міськвиконкому від 27 листопада 1962 про перейменування з нагоди 900-річчя міста на вулицю Затонського, але з якихось причин постанову не було введено в дію. Від 17 лютого 1967 до 16 вересня 1993 – вулиця Петровського. На вулиці в лютому 1976 відкрито відділення зв'язку № 13. # → Панівці, село. * Новий житловий будинок: По нашому місту // Радянська Кам'янеччина. – 1958. – 7 вересня. – С. 4; Рідіють ряди більшовиків. На карті Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 29 вересня. – С. 1.

ПАНОВЕЦЬКА, 1. Відділення № 13 «Телекомсервіс». Відкрито в лютому 1976 як відділення зв'язку № 13 (первісна адреса – Петровського, 3). * Голубович В. Нове відділення зв'язку // Прапор Жовтня. – 1976. – 28 лютого. – С. 4; Для трудящих: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 травня. – С. 4.

ПАНОВЕЦЬКА ДАЧА. Пам'ятка природи республіканського значення (постанова Ради Міністрів УРСР від 28 жовтня 1974), ботанічний заказник. Площа 923 га. * Олещенко В. І. Панівецька дача // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 12; Дудка О., Жовтяк Є. Унікальна пам'ятка // Прапор Жовтня. – 1979. – 15 вересня. – С. 3; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 27.

Пановецька друкарня, найдавніша на Поділлі друкарня. Упродовж 1608–1611 надруковано 7 книг (2 латинською та 5 польською мовами). Управитель – Лаврін Малахіович. * Огієнко І. І. Історія українського друкарства. – К., 1994. – С. 363–364.

ПАНОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1655 (чоловіків – 743, жінок – 912). Голова Анатолій Миколайович Костюк (народився 10 квітня 1959). * Наш календар. Хто і коли народився // Край Кам'янецький. – 2006. – 30 березня. – С. 3; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

Пановецький замок. Збудував кам'янецький староста Ян Потоцький близько 1590. Витримав облогу турків 1621 (Осман) і 1633 (Абаза-паша). Взято козаками (під керівництвом кропивнянського полковника Филона Джалалія) 19(29) травня 1651 (один із захисників – поляк Тржилатковський – відкрив браму за обіцянку стати полковником козацьких військ; проте козаки, вступивши в замок, повішали його – за зраду своїм). Після цього замок довго стояв спустошений. Остаточно занепав наприкінці 18 століття. Сьогодні можна побачити тільки руїни замку. * Замок в Панівцях // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 20; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 48.

ПАНСІОН ЖІНОЧИЙ. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 185–186.

*Пансіонна вулиця. Біланівка. Первісна назва нинішньої вулиці Фабріціуса. Назву дала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії. # Неподалік (сучасна адреса – Суворова, 2) розташовувалося духовне жіноче училище. За формою це був пансіон, тобто закритий навчальний заклад із гуртожитком. Тому училище часто називали пансіоном, а його вихованок – пансіонерками. Тепер у цьому будинку розміщується коледж харчової промисловості.

*ПАНФІЛОВА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборчі дільниці № 13, № 14. Назву надано 5 червня 1947. # Панфілов Іван Васильович (1893 – 1941) – генерал-майор. Загинув у бою під час оборони Москви. * Сорокань В. Генерал Панфілов: Колективна книга пам'яті «Безсмертя» // Прапор Жовтня. – 1984. – 28 січня. – С. 4.

*ПАПАНІНА ВУЛИЦЯ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Була спільна постанова міськкому КПУ та міськвиконкому від 27 листопада 1962 про перейменування з нагоди 900-річчя міста на вулицю Богдана Хмельницького, але з якихось причин постанову не ввели в дію. Простяглася через усе Підзамче зі сходу на захід – від Нової фортеці до Орининського провулка. Від вулиці на північ послідовно (зі сходу на захід) відходять провулки Попова, Топольського, Амбулаторний, Кам'янецький, вулиці Некрасова, Заболотного, провулки Шолохова, Папаніна. На вулиці жив Герой Радянського Союзу Олександр Дудін (помер 14 березня 1982). # Папанін Іван Дмитрович (1894 – 1986) – радянський полярний дослідник, доктор географічних наук (1938), контр-адмірал (1943), двічі Герой Радянського Союзу (1937, 1940). 3 квітня 1938 відвідав Кам'янець-Подільський. * Іван Папанін: Ім'я на мапі міста / Рубрику веде О. Будзей // Подолянин. – 2003. – 28 березня. – С. 6; Красуцький М. Коли мовчать гармати: Цікаві долі // Прапор Жовтня. – 1979. – 6 січня. – С. 3, 4.

ПАПАНІНА, провулок. Підзамче. Виборча дільниця № 41. З'єднує вулицю Папаніна та провулок Орининський. # → Папаніна, вулиця.

«ПАПЕРОВІ СКАРБИ» («ПС»), всеукраїнський рейд піонерів – конкурс із збирання макулатури. У другому турі, що тривав упродовж 1970/71 навчального року, піонерам Кам'янця-Подільського присуджено третю премію. * Третя премія // Прапор Жовтня. – 1971. – 15 вересня. – С. 4.

ПАПСЬКА, башта Старого замку. Збудовано 1503–1517 на кошти папи Юлія II. Народна назва – Кармалюкова. * Папская башня, начало XV – начало XVI вв. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 190; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 15; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 64–66.

ПАРАЇВКА – село. Входить до Заліської сільської ради.

ПАРАСКЕВИ П'ЯТНИЦІ КАПЛИЦЯ. Розташувалася на П'ятницькій вулиці в мурі між будинками № 7 і № 9. Обладнано з ініціативи Національного історико-архітектурного заповідника «Кам'янець» і мешканців вулиці при сприянні підприємців Олега Вощинського та Сергія Сереброва. В одній ніші муру вміщено зображення мучениці Параскеви, в другій – напис: «На цьому місці знаходилася протягом 14–15 століть дерев'яна православна церква Святої Параскеви П'ятниці. Їй відводили роль покровительки торгівлі та заступниці всіх, хто знаходився далеко від рідної домівки. Параскева П'ятниця – мудра господиня, яка приносить у хату добро, достаток і щасливу долю. Вона вважається покровителькою весіль. Великомучениця Параскева П'ятниця зазнала жорстоких катувань за християнську віру. В давні часи церква була місцем паломництва прочан з України та Молдавії. Від церкви походить назва вулиці – П'ятницька». 10 листопада 2006, в день мучениці Параскеви П'ятниці, каплицю освятили єпископ-ординарій Кам'янець-Подільської дієцезії Леон Дубравський і настоятель греко-католицької церкви Святої Трійці о. Йосиф Будай. * Клочко Діана. Параскева П'ятниця // Історичний календар 2000. – К., 1999. – С. 334; Параскева П'ятниця // Народно-православний календар: Відривний календар на 2002 рік. – 10 листопада; Свята Параскева П'ятниця повернулася // Фортеця. – 2006. – 16 листопада. – С. 2; Нечитайло Андрій. Повернення до витоків духовності // Ділове місто. – 2006. – 16 листопада. – С. 13; У п'ятницю на П'ятницькій: Пам'ять // Подолянин. – 2006. – 17 листопада. – С. 2; Сокульська Ольга. Повернення святої Параскевії // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 17 листопада. – С. 2.

ПАРИЖ, столиця Франції. У Парижі є вулиця імені Йосифа Кліща – уродженця Кам'янця-Подільського, учасника антифашистського підпілля в Парижі. * Юнак з Поділля // Прапор Жовтня. – 1968. – 21 грудня. – С. 4.

Паризької комуни, вулиця. Новий план. Уточнена радянська назва давньої і нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Гунської. Первісна радянська назва – 18 Березня. 18 березня 1971, з нагоди сторіччя Паризької комуни, відбулося свято вулиці Паризької комуни. # Паризька комуна – реалізована диктатура пролетаріату в Парижі 18 березня – 28 травня 1871.

ПАРК – великий сад або гай для прогулянок з алеями, квітниками, а також звичайно з обладнанням для відпочинку та розваг (Словник української мови. – Т. 6. – К., 1975. – С. 70). У Кам'янці-Подільському є парк культури та відпочинку (первісно – Новий бульвар), дендропарк, Комсомольський парк.

ПАРТИЗАНСЬКИЙ РУХ. * Щур О. Нескорені: До 30-річчя початку партизанського руху // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 листопада. – С. 3; Міняйло Валентин. Партизанськими стежками // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 5.

«ПАРТІЯ ВІДРОДЖЕННЯ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО», громадська організація. Установчі збори відбулися 27 листопада 1999. Міськвиконком зареєстрував організацію 2 грудня 1999. Станом на лютий 2001 об'єднувала 848 чоловік. * «ПВК-П» змінила адресу // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 16 лютого. – С. 3; Гуртуєм сили для добра // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 29 листопада. – С. 2.

ПАРТІЯ НАЦІОНАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНОГО РОЗВИТКУ УКРАЇНИ (ПНЕРУ). Кам'янець-Подільську міську організацію ПНЕРУ очолює Леоніда Зборавська. * Гординчук Микола. ПНЕРУ: що забезпечить прогрес Україні? // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 3 лютого. – С. 3.

ПАРТІЯ ПРОМИСЛОВЦІВ І ПІДПРИЄМЦІВ УКРАЇНИ (ПППУ), політична партія. Голова ПППУ Анатолій Кирилович Кінах відвідав Кам'янець-Подільський 24 жовтня 2004. Голова міської організації – Володимир Юхимович Бабелюк. Голова районної організації – Віктор Антонович Антонюк. 26 березня 2006 ПППУ здобула три місця з 50 на виборах до районної ради (депутатами стали Анатолій Миколайович Бевз, Анатолій Володимирович Зелениця, Олег Володимирович Марунчак). * Заради принципів демократизму // Подолянин. – 2004. – 29 жовтня. – С. 1; Депутати районної ради // Подолянин. – 2006. – 14 квітня. – С. 3; Міркотан Ольга. З когорти автомобілістів: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 3; Сокульська Ольга. Партія промисловців гуртує ряди: Прес-конференції // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 1 вересня. – С. 5.

ПАРТІЯ РЕГІОНІВ (ПР), політична партія. Голови міської організації: від 19 жовтня 2001 – директор індустріального технікуму Анатолій Артемович Чорний; 2005–2006 – Анатолій Казимирович Яблонський; від 30 травня 2006 – Євген Миколайович Ободовський. Адреса офісу міської організації – Привокзальна, 24. 17 жовтня 2001 головою районного осередку ПР обрано заступника голови районної державної адміністрації Людмилу Іванівну Макогонюк. Голова ПР Віктор Федорович Янукович відвідав Кам'янець-Подільський 23 жовтня 2004. За підсумками виборів 26 березня 2006 ПР має 4 депутати з 50 в Кам'янець-Подільській міській раді (Андрій Володимирович Заїкін, Василь Іванович Ковальчук, Євген Миколайович Ободовський, Антолій Казимирович Яблонський), 3 депутати з 50 – в Кам'янець-Подільській районній раді (Людмила Іванівна Макогонюк, Юрій Євгенович Нестеровський, Анатолій Андрійович Ткачук). Серед 42 сільських голів членів ПР немає. * Мов з рогу... // Подолянин. – 2001. – 26 жовтня. – С. 2; На чолі з Чорним: Політика // Подолянин. – 2001. – 26 жовтня. – С. 1; Регіони обирають лідерів // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 26 жовтня. – С. 1; Камінська Людмила. Звітує Партія регіонів: Конференції // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 12 грудня. – С. 3; «Я-ну-ко-вич! Я-ну-ко-вич!» // Подолянин. – 2004. – 29 жовтня. – С. 1; Владу – під контоль народу // Подолянин. – 2006. – 10 березня. – С. 4; Депутати міської ради // Подолянин. – 2006. – 14 квітня. – С. 3; Депутати районної ради // Подолянин. – 2006. – 14 квітня. – С. 3; Лаврова Алла. Життя, віддане «індустрії». – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 66; Регіональні зміни: Політика // Подолянин. – 2006. – 9 червня. – С. 2; «Об'єднаємо Україну заради її процвітання»: Політика // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 2.

ПАРХОМЕНКА, вулиця. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 11. Назву надав міськвиконком 27 липня 1959 при найменуванні вулиць нового планування північної частини селища. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Івана Кри п'якевича. Найпівнічніша вулиця селища Смирнова (правда, провулок Радгоспний лежить ще північніше). З'єднує Нігинське та Хмельницьке шосе. # Пархоменко Олександр Якович (1886 – 1921) – червоний командир. Загинув у бою з махновцями.

ПАСІКА РОЖАНКІВСЬКОГО. # Рожанківський Феофіл Улянович (1881 – 1962) – пасічник. Постійно жив у Баговиці. * Старенький В. В. Пасіка Ф. У. Рожанківського // Проблеми економічної географії Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1988. – С. 117–118.

ПАСПОРТ. У січні 1976 паспорти громадянина СРСР нового зразка вперше вручено на кабельному заводі. Першим паспорт одержав делегат XXV з'їзду КПУ Володимир Ковалик. * Костецька Л. Нове про паспорт: Закон і ми // Прапор Жовтня. – 1975. – 18 березня. – С. 4; Обмін паспортів: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1975. – 23 серпня. – С. 3; Мацарський І. Про обмін паспортів // Прапор Жовтня. – 1975. – 4 листопада. – С. 4; Мандат громадянина Радянської держави // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 січня. – С. 4; Лялін Д. Вручення нових паспортів: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1976. – 21 січня. – С. 4.

ПАТРИНЦІ, село. Входить до Калачковецької сільської ради. * Гарнага І. Патринці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 6 жовтня. – С. 4.

Педагогічне, училище. * Хоптяр Пилип Федорович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 листопада. – С. 4.

Педагогічний, інститут (Кам'янець-Подільський державний педагогічний інститут). Утворено 15 липня 1948 внаслідок реорганізації вчительського інституту. 28 червня 1997 на його базі створено державний педагогічний університет. Сьогодні – Кам'янець-Подільський державний університет.

Педагогічний, університет (Кам'янець-Подільський державний педагогічний університет). Створено 28 червня 1997 на базі педагогічного інституту. Від 15 березня 2003 – Кам'янець-Подільський державний університет.

ПЕДАГОГІЧНИЙ, факультет Кам'янець-Подільського державного університету. Веде родовід від 1960, коли в педагогічному інституті вперше оголосили набір на спеціальність «Педагогічка та методика початкового навчання» (50 чоловік). Декан з 1989 – Павліна Степанівна Каньоса. * Каньоса П. С. Педагогічний факультет // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 274–289.

Педи (Пантелеймона Педи), вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Примакова (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Насправді міськвиконком 4 листопада 1993 вулицю Примакова перейменував на Мічурінську. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

ПЕЙДЖИНГОВИЙ ЗВ'ЯЗОК, радіотелефонний зв'язок: відправник диктує повідомлення, яке радіоканалом передають одержувачеві на пейджер – радіоприймач із рідкокристалічним дисплеєм, на якому висвічуються буквено-цифрові тексти. У Кам'янці-Подільському запроваджено у вересні 1999. * Пейджинговий зв'язок // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 953; Дєвіна Тетяна. Нове покоління вибирає пейджер // Подолянин. – 1999. – 22 жовтня. – С. 5.

ПЕЙЗАЖ. * Тимошенков І. Пейзажі нашої Вітчизни: Промовляє палітра // Прапор Жовтня. – 1975. – 20 серпня. – С. 4.

«Пельменна». Новий план. Після капітального ремонту відкрито 10 серпня 1993 як кафе «Тірас». * Власова В. Безплатна «екзотика»: Фейлетон // Прапор Жовтня. – 1985. – 25 січня. – С. 4.

ПЕНСІЙНИЙ ФОНД УКРАЇНИ. 23 грудня 1990 постановою Ради Міністрів УРСР і Ради федерації незалежних профспілок утворено Українське республіканське відділення Пенсійного фонду СРСР. Звідси і веде відлік Пенсійний фонд України. Начальник Кам'янець-Подільського міського управління фонду – Зоя Володимирівна Кацап. В управлінні (за станом на 23 грудня 2005) є 4 відділи, працює 57 чоловік. У Кам'янець-Подільському районі: від липня 1994 – завідувач відділу (від 2002 – начальник управління) Пенсійного фонду Володимир Васильович Турлай (народився 1949). * Міркотан Ольга. З турботою про нужденних // Подолянин. – 2002. – 1 листопада. – С. 3; Плюси і мінуси пенсійної реформи: Актуальне інтерв'ю / Розмовляла Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 19 березня. – С. 4; Кацап Зоя. На захисті добробуту пенсіонерів // Подолянин. – 2005. – 23 грудня. – С. 4.

ПЕРЕБУДОВА. 8 квітня 1986 Генеральний секретар ЦК КПРС Михайло Горбачов під час візиту в Тольятті впереше вжив слово «перебудова». * 4–10 апреля / Календарь подготовил Сергей Киржаев // Столичные новости. – 2006. – № 12 (4–10 апреля). – С. 16.

ПЕРЕДПОРІЖЖЯ – розташований перед будинком припіднятий майданчик, під яким були підвали. Служило основою підсіння. * Пламеницкая О. А. Новые данные о средневековой жилой застройке Центральной площади Каменца-Подольского // Памятники архитектуры Украины: (Новые исследования). – К.: КиевНИИТИ. – С. 211–217.

ПЕРЕЙМЕНУВАННЯ СІЛ 1945–1966. За 21 рік перейменовано 22 села нинішнього Кам'янець-Подільського району. Першими 4 червня 1945 Указом Президії Верховної Ради УРСР перейменували села Янчинці Кам'янець-Подільського району та Фридрівці Ориниського району на відповідно Колибаївку та Залісся. 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР перейменовано 8 сіл Кам'янець-Подільського району, 3 – Орининського, одне – Староушицького. Отже, Велика Мукша стала Великою Слобідкою, Слобідка-Мукшанська – Слобідкою, Мукша-Пановецька – Малою Слобідкою, Ляшковиця – Збручем, Мукша-Колубаєвецька – Лисогіркою, Татариски – Смотричем, Мукша-Боришковецька – Кам'янкою, Мукша-Китайгородська – Жовтневим; Великі Вірмени – Великозаліссям, Малі Вірмени – Малозаліссям, Вірменські Хутори – Заліссям, Дурняківці – Наддністрянкою. Як бачимо, замінено всі назви, в які входив компонент «Мукша» (річка, на якій розташувалися села), а також назви народів (татари, ляхи, вірмени). Оскільки внаслідок цих перейменувань в Орининському районі стало два Залісся, то 1946 Залісся (колишні Фридрівці) стали Заліссям Першим, а Залісся (колишні Вірменські Хутори) – Заліссям Другим. 23 вересня 1959 Указом Президії Верховної Ради УРСР ліквідовано Орининський та Староушицький райони, внаслідок чого в Кам'янець-Подільському районі утворилося три Привороття. Тож 10 березня 1960 ухвалою Хмельницького облвиконкому Привороття Вербківської сільради стало Привороттям Другим. 1 березня 1963 Хмельницький облвиконком ухвалив Привороття Нефедовецької сільради перейменувати на Подільське, а також Залуччя на Подоляни, Теклівку на Тернавку. Останні чотири перейменування здійснено 15 серпня 1966 Указом Президії Верховної Ради УРСР: Безнісківці стали Абрикосівкою, Козодавинці – Каштанівкою, Раколупці – Барвінковим, Погоріла – Привітним. * Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 12–13; Будзей Олег. Були без носа, стали абрикоси // Подолянин. – 2006. – 11 серпня. – С. 7.

ПЕРЕМИШЛЬ (ПШЕМИСЛЬ), місто на південному сході Польщі, на річці Сан, адміністративний центр Пшемисльського воєводства. 67,3 тисячі мешканців (2004). Засновано в 10 столітті. У 12–14 століттях – у складі Галицько-Волинського князівства. Місто-побратим Кам'янця-Подільського. 2–3 жовтня 2003 у Кам'янці-Подідьському перебувала делегація Перемишля. 2005 у Перемишлі на Дні міста побувала делегація з Кам'янця-Подільського, керівником якої була депутат міської ради Оксана Стасюк; у Перемишлі також виступав зразковий дитячий хор «Дивосвіт» школи мистецтв № 1. * Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Кам'янець – Перемишль: нові паралелі: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 3 жовтня. – С. 1; Стасюк Олена. «Дивоцвіт» у Перемишлі: Відгомін // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 16 вересня. – С. 5.

«Перемога», артіль. У травні 1956 об'єдналася з артіллю імені Сакко та Ванцетті в підприємство імені ХХ з'їзду КПРС. * Чорний М. Вивіски неіснуючих артілей // Прапор Жовтня. – 1956. – 3 серпня. – С. 4.

«ПЕРЕМОГА», збірка віршів ветеранів війни та праці Кам'янця-Подільського. Упорядник – Петро Костянтинович Краснолуцький (1928–2006). Презентація відбулася 24 червня 2004. * Будзей Олег. Щоб не було війни: Книгозбірня // Подолянин. – 2004. – 25 червня. – С. 7; Браеску Аркадій. Вічна тема: Слово про книгу // Край Кам'янецький. – 2006. – 1 червня. – С. 3.

ПЕРЕМОГИ 30 РОКІВ, вулиця. Мікрорайон Жовтневий. Виборчі дільниці № 5, № 6, № 7. Забудову розпочато 1977. Тут розташувався дитсадок № 15 «Джерельце» (відкрито в жовтні 1988). # 30-річчя Перемоги радянського народу у Великій Вітчизняній війні відзначалося 9 травня 1975. * Новосілля дитсадка // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 жовтня. – С. 2–3.

ПЕРЕПИСИ ЄВРЕЇВ КАМ'ЯНЕЦЬКОГО ПОВІТУ 1765, 1784, 1787. Опубліковано 1869 в «Архіві Південно-Західної Росії». * АЮЗР. – К., 1869. – Ч. 5. – Т. 2. – С. 11–175, 428–456, 545–573; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 190.

ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА № 225 (ПМК № 225). Начальники: [1971] – Микола Павлович Щербатюк. * Вікторов С. Місто Надії Вікентіївни: Комсомольці – неспокійні серця // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 грудня. – С. 3.

ПЕРЕСУВНИЙ ДІАГНОСТИЧНО-ЛАБОРАТОРНИЙ КАБІНЕТ. Обладнано на базі автомобіля ЗІЛ-5301. Укомплектовано практично всім необхідним обладнанням для надання медичної допомоги на периферії. 2005 такий кабінет від Хмельницького обласного управління здоров'я отримала (першою в області) Кам'янець-Подільська центральна районна лікарня. * Федоришина Світлана. «Бичок» та його команда: Здоров'я // Подолянин. – 2006. – 21 квітня. – С. 7.

ПЕРИФРАЗ, ПЕРИФРАЗА, описовий зворот мови, або стилістична фігура, троп, за допомогою якого передається зміст іншого слова або виразу через підкреслення якоїсь особливості, якості, істотних у певному контексті чи ситуації. Перифраз – це переносне, описово образне найменування, що завжди несе в собі певну оцінку, допомагає яскравості, виразності зображення. Пишучи про Кам'янець-Подільський, часто вживають такі перифрази для назви міста: місто над Смотричем, квітка на камені, перлина на камені, перлина Поділля; для Кам'янця-Подільського 16–17 століть – місто трьох націй. Про Кам'янецьку фортецю, що мала європейське значення, часто казали, що це редут християнства, про кафедральний костел святих апостолів Петра й Павла – малий Вавель Поділля. За Юрієм Володийовським, який 1672 був душею оборони Кам'янця-Подільського, закріпилося образне визначення – кам'янецький Гектор, за Микитою Годованцем (1893–1974), який жив у Кам'янці-Подільському, – патріарх української радянської байки (а саме місто тоді називали столицею байки), за професором Оленою Алексєєвою (1926–2006) із сільськогосподарського інституту (нині ПДАТУ) – королева гречки. Жодна з наведених перифраз не увійшла до «Короткого словника перифраз» (Київ, 1985) – першої в українській лексикографії спроби систематизувати найвживаніші перефрази. * Ганич Д. І., Олійник І. С. Словник лінгвістичних термінів. – К., 1985. – С. 185; Коломієць М. П., Регушевський Є. С. Короткий словник перифраз. – К., 1985. – 152 с.; Регушевський Є. С. Перифраз у стилістиці // Українська мова: Енциклопедія. – К., 2000. – С. 435; Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 1, 2, 6, 9.

ПЕРІЯ (польською pierzeja) – бік майдану-ринку. Назва побутувала наприкінці 17 – у 18 століттях (зокрема, в описі міста 1700, в розподілі квартир для залоги 1789) щодо сторін великого периметру Польського ринку. Розглядалися перша (південна), друга (західна), третя (північна), четверта (східна) перії.

ПЕРЛИНА НА КАМЕНІ – образна назва Кам'янця-Подільського. Поширений перифраз імені міста. * Кам'янець-Подільський: Фотоальбом / Автор тексту Євген Семенюк. – К., 1979. – С. 5; Расщупкін О. Кам'янець-Подільський. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 1; Расщупкін О. Кам'янець-Подільський. – 2-е видання. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 1.

ПЕРЛИНА ПОДІЛЛЯ, образна назва Кам'янця-Подільського. Поширений перифраз імені міста. * Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 1.

«ПЕРЛИНИ ТОВТРІВ-МЕДОБОРІВ», збірка народних легенд, записаних Тамарою Андріївною Сис-Бистрицькою. Перша книга побачила світ 1994, друга («Збруч хлюпочеться») – 2000. Обидві книги підготувало до друку історико-культурологічне Подільське братство.

«ПЕРСПЕКТИВИ», журнал (збірник, бюлетень) Хмельницької регіональної організації партії МБР (Міжрегіональний блок реформ). Видавався в Кам'янці-Подільському з липня 1999 до лютого 2000. Побачило світ 7 ненумерованих чисел (перші два під назвою «Перспектива»). Керівник проекту Павло Сергійович Нікуляк, редактор Валер'ян Болеславович Баньковський. Презентація видання відбулася 3 грудня 1999 в Кам'янці-Подільському, а згодом – у Хмельницькому.

ПЕРУКАРНІ. * Старим курсом: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1978. – 31 січня. – С. 4.

ПЕРША ВСЕУКРАЇНСЬКА КОНФЕРЕНЦІЯ КРАЄЗНАВСТВА. Відбулася 28–31 травня 1925 у Харкові. Делегатами від Кам'янця-Подільського були Володимир Олександрович Геринович і Не стор Теодорович Гаморак (обрано 22 квітня 1925 на засіданні Кам'янець-Подільського бюро Секції наукових робітників). На конференції виступив студент Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту Павло Гончаренко (делегат від студентства). * Прокопчук В. С. Під егідою Українського комітету краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 126–127, 130.

Перша Загородня, вулиця. Частина, виділена міською думою 15(27) лютого 1900 із Загородньої вулиці – від Біланівки до шосе. Тепер це частина Північної вулиці.

ПЕРША ШКОЛА. Старе місто. Сучасна адреса – Польський ринок, 6. Веде відлік від першої російської чоловічої гімназії, відкритої в Кам'янці-Подільському 1(13) січня 1833, тому є найстарішим на Поділлі навчальним закладом (31 жовтня 2003 у міському Будинку культури урочисто відсвяткувала 170-річчя). Сучасна назва (від жовтня 1999) – спеціалізована школа І–ІІІ ступенів № 1 з поглибленим вивченням німецької мови з першого класу. Від 26 квітня 1994 – асоційований член ЮНЕСКО. 1953 розпочато й у грудні 1956 завершено будівництво приміщення школи. Директори: від 1921 – Євген Якович Козинець; 1937–1941 – Михайло Григорович Фещук; 1951–1965 – Олена Іванівна Юхимович; 1965–1974 – Ніна Антонівна Семенова; 1974–1977 – Володимир Денисович Красицький; 1977–1979 – Михайло Микитович Пустовіт; 1979–1983 – Діна Іванівна Юрчик; 1983–1997 – Мечислав Антонович Чуловський; 1 вересня 1997 – 2001 – Володимир Михайлович Заремба; від травня 2001 – Андрій Борисович Турняк. * Заломов В. З будівництвом школи не поспішають // Прапор Жовтня. – 1956. – 11 лютого. – С. 3; Юхимович О., Човник Л. Минуле і сучасне нашої школи // Прапор Жовтня. – 1957. – 18 грудня. – С. 3; Юхимович О. У нас люблять музику // Прапор Жовтня. – 1962. – 19 червня. – С. 3; Юхимович О. Ростуть патріотами: Шкільне життя // Прапор Жовтня. – 1964. – 27 березня. – С. 3; Подчешинська Л. За високу успішність: Комсомольці – неспокійні серця // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 листопада. – С. 2; Клебан Л. Батьківська конференція // Прапор Жовтня. – 1968. – 28 лютого. – С. 2; Шкурко С. Перша школа: Сторінки минулого // Прапор Жовтня. – 1974. – 27 липня. – С. 4; М. Г. Фещук: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1974. – 27 вересня. – С. 4; Жуковська Р. Знов у рідній школі // Прапор Жовтня. – 1981. – 7 липня. – С. 4; Реорганізації шкіл: прямі і зворотні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 15 жовтня. – С. 3; ЗОШ № 1: урок для всіх: Отакої! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 30 березня. – С. 1; Тюрін Володимир. Окрилені здобутками десятиріч: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 25 травня. – С. 5; Будзей Олег. Гімназія: Дати // Подолянин. – 2003. – 24 жовтня. – С. 5; Будзей Олег. Перша школа: Дати // Подолянин. – 2003. – 31 жовтня. – С. 5; Будзей Олег. Перша школа є, перша школа буде: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 7 листопада. – С. 5.

Перший Безіменний, провулок. Руські фільварки. Нині вулиця Водоп'янова.

Перший Георгіївський, провулок. Польські фільварки. Нині провулок Герцена.

ПЕРШИЙ СЕКРЕТАР КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙКОМУ КПУ. Квітень 1944 – 1953 – Корній Юхимович Москвичов (1905 – 1 жовтня 1970). * К. Ю. Москвичов: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1970. – 2 жовтня. – С. 4.

ПЕРШИЙ СЕКРЕТАР МІСЬККОМУ ЛКСМУ. До березня 1969 – Микола Павлюк; від березня 1969 до 6 січня 1972 – Алла Городецька, від 6 січня 1972 – Петро Буря (згодом – перший секретар Хмельницького обкому ЛКСМУ), [1973] – Володимир Новак. * Пленум міськкому ЛКСМУ // Прапор Жовтня. – 1969. – 15 березня. – С. 1; Спадкоємці, творці: Нотатки з ХХІІІ міської комсомольської конференції // Прапор Жовтня. – 1972. – 8 січня. – С. 1; Іти далі, добиватися більшого: Новатки з XXIV міської комсомольської конференції // Прапор Жовтня. – 1973. – 11 грудня. – С. 1.

*Перший Семінарський (спочатку – Семінарський), провулок. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Нині провулок Щорса.

ПЕРШІ КИЇВСЬКІ ДЕРЖАВНІ КУРСИ ІНОЗЕМНИХ МОВ. Подільська регіональна філія в Кам'янці-Подільському розпочала роботу в березні 1999. * Лісовська Тетяна. Перші Київські і Кам'янці перші // Фортеця. – 2001. – 7 червня. – С. 11; Перші Київські курси іноземних мов у Шотландії: На правах реклами // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 6.

ПЕРШОТРАВНЕВА, вулиця. Виборчі дільниці № 32, № 34. Назву надано 1954. Складається з трьох відрізків: перший з'єднує вулиці Данила Галицького та Князів Коріатовичів (зліва – №№ 1–9, справа – №№ 2–10), другий – вулиці Драй-Хмари та Лермонтова (зліва – № 11), третій – вулиці Пановецьку та Годованця. Перериває вулицю спортивне (а нині спортивно-торгове) містечко – міський стадіон імені Тонкочеєва та мотобольний стадіон. Проходить попри міський ринок. * К-ПМДА. – Ф. Р-335. – Опис 6; Фірштейн Ц. Святкування Першотравня на Поділлі // Прапор Жовтня. – 1986. – 1 травня. – С. 3.

ПЕРШОТРАВНЕВЕ, селище. Первісно – селище цементного заводу. 1981 була пропозиція одного із жителів надати мікрорайону ім'я 26-го партз'їзду. Назву Першотравневе надав міськвиконком у грудні 1986. Найпівнічніший масив міста. Селище сформувалося поблизу цементного заводу: його першу технологічну лінію (з 6) введено в дію 30 грудня 1970. На початку 1976 тут було 6 багатоповерхових житлових будинків, крамниці, відділення зв'язку. 1989 було 11 житлових будинків, 3 гуртожитки. Сусідкою селища є село Слобідка-Гуменецька, в східній частині якого 1969 почалося будівництво селища цемзаводу. Виборча дільниця № 12. Головні вулиці – Молодіжна, Миру (назви надано теж у грудні 1986). Основні об'єкти: ЗОШ № 6 (будівництво розпочато в березні 1975, відкрито 1 вересня 1976), міська поліклініка № 2 (відкрито 10 серпня 1976), дитсадок № 22 (відкрито в грудні 1972). 2 травня 1987 вперше проведено свято мікрорайону. 17 грудня 1998 у комунальну власність міста прийнято житлові будинки, зовнішні інженерні мережі й об'єкти селища. 2 листопада 1998 закладено перший камінь храму преподобного Іова Почаївського. # Назву дано на честь одного з двох найголовніших радянських свят – Першотравня (Дня міжнародної солідарності трударів). * Верховинський П. Дарунок найменшим // Прапор Жовтня. – 1972. – 12 грудня. – С. 4; Мельник В. На новій виборчій: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1973. – 16 червня. – С. 2; Гаргага І. Слобідка-Гуменецька: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1974. – 17 серпня. – С. 4; Митинецький В. Для цементників: Новобудови // Прапор Жовтня. – 1975. – 5 березня. – С. 3; Савчук П. Будуть новосілля // Прапор Жовтня. – 1975. – 11 квітня. – С. 1; Смотрицький М. Там, де було поле // Прапор Жовтня. – 1975. – 14 червня. – С. 3; Народжується селище // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 січня. – С. 3; Білик Л. Ім'я для мікрорайону: Читач пропонує // Прапор Жовтня. – 1981. – 30 січня. – С. 3; Назвали селище Першотравневим // Прапор Жовтня. – 1987. – 7 січня. – С. 1; Шпильова В. Є таке селище... // Прапор Жовтня. – 1987. – 1 травня. – С. 4; Ласкаво просимо на свято! // Прапор Жовтня. – 1987. – 1 травня. – С. 4; Івасюк Є. Святкує Першотравневий: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 8 травня. – С. 4; Хто допоможе Першотравневому?: Репортаж з виїздного засідання міськвиконкому // Прапор Жовтня. – 1989. – 27 вересня. – С. 1; Перший камінь храму // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 6 листопада. – С. 1; Селище Першотравневе – «міський житель» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 25 грудня. – С. 1; Мешканці Першотравневого стали міськими // Подолянин. – 1998. – 25 грудня. – С. 5; Семенова Н. Першотравневе // Подолянин. – 2002. – 26 квітня. – С. 3.

ПЕТАЛАСА, аптека. → Шадбея, будинок.

Петербурзька, вулиця. Новий план. Найдавніша назва нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Лесі Українки. Від 1914 – Петроградська, в радянські часи – Петровського, Ленінградська. # Петербург (Санкт-Петербург) – російське місто, закладене 1703 за указом Петра І, від 1712 столиця Російської імперії.

ПЕТЛЮРІ, меморіальна дошка. Старе місто. Встановлено 5 грудня 2002 на будинку № 5 майдану Вірменський ринок. У будинку 1919 розміщувалося Міністерство військових справ УНР. Сьогодні – це виробничий корпус колективного швейного виробництва. # Петлюра Симон Васильович (1879 – 1926) – визначний український громадсько-політичний і державний діяч, публіцист. З листопада 1918 – Головний отаман Армії УНР. * Про столичне минуле: Пам'ять // Подолянин. – 2002. – 6 грудня. – С. 2; Навічно у пам'яті // Край Кам'янецький. – 2002. – 10 грудня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 223–224.

Петровського, вулиця. Новий план. Одна з радянських назв (від 20 березня 1923 до війни) сучасної (від 1 червня 1992) вулиці Лесі Українки. Інші назви – Петербурзька, Петроградська, Ленінградська. # Петровський Григорій Іванович (1878 – 1958) – всеукраїнський староста. Відвідував Кам'янець-Подільський 11–12 лютого 1921, 12 березня 1922 (з Михайлом Калініним), 25 липня 1936. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Бабляк В. Г. І. Петровський на Кам'янеччині: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1973. – 7 грудня. – С. 4; Гриценко Т. Боєць Ленінської гвардії: До 100-річчя з дня народження Г. І. Петровського // Прапор Жовтня. – 1978. – 3 лютого. – С. 3.

Петровського, вулиця. Мікрорайон Східний (заводу «Електрон»). Раніше (до 17 лютого 1967) і нині (від 16 вересня 1993) вулиця Пановецька. # → Петровського, вулиця. Новий план.

Петроградська, вулиця. Новий план. У 1914–1923 назва нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Лесі Українки. Первісна назва – Петербурзька. Радянські назви – Петровського, Ленінградська. # Петроград – назва російського міста Санкт-Петербург у 1914–1924.

ПЕТРОПАВЛІВСЬКА, вулиця. Старе місто. Виборча дільниця № 40. У радянський час до 11 вересня 1990 провулок Пугачова. Відновлено одну з давніх назв. Був час, коли сучасні Петропавлівська та Зантуська вулиці становили єдину Зантуську вулицю. З'єднує Троїцький майдан і вулицю Татарську. # Названо на честь Петропавлівської церкви. * Терлецький А. Імені Пугачова // Прапор Жовтня. – 1984. – 7 листопада. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Будзей О. Петропавлівська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 6 вересня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 184–185.

ПЕТРОПАВЛІВСЬКА, 1. Житловий будинок на розі з Татарською вулицею. 1591 міщанин Іван Селецький подарував будинок Петропавлівській церкві. Будинок не раз перебудовували, змінювали його конфігурацію, але він завжди вважався церковним. 1925 націоналізовано. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 184–185.

Петропавлівська, вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Татарської.

ПЕТРОПАВЛІВСЬКА (СВЯТИХ АПОСТОЛІВ ПЕТРА Й ПАВЛА), православна церква. Старе місто. Татарська, 9. Наприкінці 18 століття стіни зміцнено контрфорсами. 1834 до західного фасаду прибудовано дзвіницю. В інтер'єрі збереглися фрагменти фресок 16 століття (виявлено 1970). Пам'ятка архітектури (охороний № 741) * Козлова Н. Пам'ятка архітектури // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 квітня. – С. 4; Новикова Г., Марампольський А. Про що розповіли фрески: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 жовтня. – С. 2–3; Петропавловская церковь // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 171–172; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 168–175, 238–239, 330.

ПЕЧЕРИ. Найвідоміша на Кам'янеччині печера – Атлантида.

Пивоварний завод. 1967 завод занесено на міську дошку пошани. Директори: 1945 – Макар Іванович Починок (1921–1982); 1950–1957 – Лев Аронович Храковський (1900–1974); від 1957 – Іон Юхимович Яков'юк (1914–1986). * Васильєв Г. Проводи на пенсію старого більшовика // Прапор Жовтня. – 1957. – 31 травня. – С. 2; Яков'юк І. Міцно утримують першість // Прапор Жовтня. – 1957. – 2 серпня. – С. 3; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 квітня. – С. 1; Жук Л. Кращий пивовар // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 січня. – С. 4; Мельник П. Пивовар: Люди трудової слави // Прапор Жовтня. – 1968. – 27 квітня. – С. 2; Жук Л. Головна турбота – якість // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 вересня. – С. 3; Пам'яті товариша // Прапор Жовтня. – 1974. – 16 січня. – С. 4; Тарчевська Віра. Макар Починок // Хмельниччина: роки становлення та поступу. – Хмельницький, 1997. – С. 69–72.

ПИЛЯВА, герб роду Потоцьких. * Вінюкова Валентина. Потоцькі на Поділлі // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 6.

ПИСЬМЕННИКИ – ГОСТІ КАМ'ЯНЧАН. 3–4 грудня 1940 – Володимир Сосюра, Петро Панч, Юрій Яновський, Андрій Малишко; січень 1941 – поет Василь Каменський; 7 березня 1951 – поет Степан Крижанівський і драматург Захар Мороз; 4–5 червня 1965 – Дмитро Міщенко. У лютому 1967 у вечорі, присвяченому Івану Кулику, взяли участь Григорій Полянкер, Петро Вільховий. У березні 1968 у сільськогосподарському інституті, будівельному технікумі виступав поет Микола Сингаївський. 1968 в селах Оринин, Боришківці побував Володимир Конвісар. 1969 у міській бібліотеці відбулася зустріч з творчою групою літераторів республіканського видавництва «Молодь». Перед молодими читачами виступили поети, прозаїки та літературні критики Віктор Близнець, Дмитро Онкович, Гармаш, Чередниченко, Тиглій. У Кам'янці-Подільському побували: 1971 – прозаїк і перекладач Іван Глинський; восени 1974 – Іван Цюпа, Яків Баш, Володимир Забаштанський, Микола Томенко, Василь Баженов, 1975 – польський письменник Стефан Хмельницький. Навесні 1976 Кам'янець-Подільський відвідали письменники з Тамбовської області С. С. Милосердов, М. О. Чудакова, М. О. Никифоров. У грудні 1976 гостями студентів педагогічного інституту були львівські письменники, працівники журналу «Жовтень» Микола Ільницький, Іван Сварник, Роман Іваничук. 1 вересня 1977 – Олесь Гончар; 29 березня 1983 – Павло Загребельний. * Українські письменники в Кам'янець-Подільську // Червоний кордон. – 1940. – 5 грудня. – С. 1; Поет В. В. Каменський в Кам'янець-Подільську // Червоний кордон. – 1941. – 21 січня. – С. 1; Зільберман В., Сваричевський А. Зустріч з письменниками // Прапор Жовтня. – 1951. – 11 березня. – С. 2; Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1965. – 4 червня. – С. 4; Єфімов А. Гості з Києва // Прапор Жовтня. – 1965. – 9 червня. – С. 4; Бейдер Ю. Лицарю революції, видатному письменнику // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 лютого. – С. 3; Вовк Г. Зустріч з поетом // Прапор Жовтня. – 1968. – 2 квітня. – С. 3; Шевський Г. З літературно-мистецьких новин: В будівельному технікумі // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 квітня. – С. 3; Тарнавський Р. Письменник – гість Кам'янеччини // Прапор Жовтня. – 1968. – 1968. – 12 червня. – С. 2; Буря М. В гостях – літератори // Прапор Жовтня. – 1969. – 4 червня. – С. 4; Ружицький В. Творча зустріч // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 жовтня. – С. 4; Казиміренко М. Письменники в читачів // Прапор Жовтня. – 1974. – 2 жовтня. – С. 4; Кирилюк І. Письменник з Польщі: Новини культури // Прапор Жовтня. – 1975. – 12 серпня. – С. 4; Міцна дружба зав'язалася... // Прапор Жовтня. – 1976. – 15 травня. – С. 4; Луценко В. Гості студентів // Прапор Жовтня. – 1976. – 31 грудня. – С. 4; Покотило І. Зустріч із майстром слова // Прапор Жовтня. – 1983. – 2 квітня. – С. 4.

ПІВДЕННА, вулиця. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. З'єднує вулицю Шевченка та проспект Грушевського. * Щоб не стрибати через калюжі: Нам пишуть // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 12 грудня. – С. 7.

ПІВДЕННОРОСІЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК. У Кам'янці-Подільському від 1898 діяло відділення. Серед керівників відділення: Генріх Зенонович Станішевський (1904).

«ПІВДЕНЬСАНТЕХМОНТАЖ», дочірнє підприємство ВАТ «ХСП-527». Керівник Володимир Володимирович Лахманюк. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

ПІВНІЧНА, вулиця. Біланівка, Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом), Новий план, Черемушки. Виборчі дільниці № 3, № 15, № 16, № 20, № 22, № 23. Вулиця простяглася через усе місто – від Біланівки на заході до Черемушок на сході. Первісно була в лоні величезної Загородньої вулиці, яка 1900, згідно з ухвалою міської думи, розродилася на 3 вулиці. Перша Загородня та частково Друга Загородня стали основою майбутньої Північної вулиці. Від 17 лютого 1967 до 1 червня 1992 – вулиця Жовтневої революції. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Ярослава Мудрого. Від вулиці відходять на північ Нігинське та Хмельницьке шосе. Перетинає проспект Грушевського. На вулиці розташувалася ЗОШ № 16. # Колись була найпівнічнішою вулицею міста. Після солідного розширення міста на північ сьогодні фактично є його серединною вулицею (екватором).

ПІВНІЧНА, 102. Загальноосвітня школа № 16.

ПІВНІЧНИЙ, провулок. Біланівка. Виборчі дільниці № 3 та № 4. Фінішує на вулиці Північній.

ПІВОСТРІВ, частина суходолу, оточена водою не зусібіч, як острів, а тільки частково. У сучасних межах Кам'янця-Подільського звиви річки Смотрич утворюють три півострови, на яких розташувалися Старе місто, Руські фільварки та Польські фільварки. * Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 1.

«ПІД БРАМОЮ», кафе. Старе місто. Вулиця Замкова. Розташувалося в казематі «Лабораторія» – складовій частині комплексу споруд «Міська брама». * Яворська Ю. На каву «Під браму» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 23 лютого. – С. 4.

«ПІД СОНЦЕМ ПОДІЛЛЯ», книга спогадів Віктора Приходька. Перше видання побачило світ 1931 у Львові, останнє (четверте) – 1967 у видавництві «Криниця» (Нью-Йорк – Мюнхен). Автор ділиться спогадами про навчання в Приворотській духовній школі та Подільській духовній семінарії (закінчив 1905), про діяльність першої Подільської «Просвіти».

Підгороддя (Підгроддя) – давня назва Підзамча. * Люстрація Кам'янецького староства 1566 р. // Наукові праці історичного факультету. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 193.

ПІДЗАМЕЦЬКА, брама. Була першою брамою при в'їзді в місто із заходу – з боку Підзамча. Зведено 1621 одночасно з Новим замком (автор проекту – Теофіл Шомберг). У серпні 1672, коли турки штурмом брали замок, браму зруйновано. На початку 18 століття відновлено, але як дерев'яну. 1771 Ян де Вітте реконструював браму як кам'яну. 1876, розширяючи дорогу, браму розібрали. Від неї залишився тільки північний стовп із рештками муру. * Подзамецкие ворота // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 147; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 41–42; Пламеницька О. Кам'янець-Подільський. – К., 2004. – С. 168–169; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 97.

ПІДЗАМЕЦЬКИЙ, узвіз. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Сполучає вулиці Суворова та Вутіша. Прикінцеві показники: зліва – № 17, справа – № 10.

ПІДЗАМЕЦЬКИЙ УЗВІЗ, 1. 1902 тут, у будинку Олександри Ромкович, поселилися розповсюджувачі нелегальної газети «Іскра» Кудрін, Липовецька (Даргольц), Вайнштейн. У ніч на 2(15) лютого 1903 їх заарештували. * Довганюк І. Явочна квартира «Искры»: Нове в історії нашого міста // Прапор Жовтня. – 1966. – 25 червня. – С. 2.

ПІДЗАМЕЦЬКИЙ УЗВІЗ, 11. Тут розташовувався домашній історичний музей Миколи Семеновича Борковського (1918–1980). Музей відвідали відомі вчені – Марія Олександрівна Тиханова, професор Свєчников. * Мельник П. Домашній музей: Вас запрошують в гості в будинок № 11 по Підзамецькому спуску // Прапор Жовтня. – 1962. – 2 червня. – С. 4; Токар В. У музеї // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 лютого. – С. 3; Головін М. З глибини століть // Прапор Жовтня. – 1974. – 9 липня. – С. 4; Головін М. Музей в технікумі // Прапор Жовтня. – 1975. – 11 березня. – С. 3; Герасимчук В. Дивосвіт // Прапор Жовтня. – 1975. – 28 червня. – С. 3; Паравійчук А., житель будиннку № 11 по Піззамецькому спуску. Більше уваги озелененню міста // Прапор Жовтня. – 1959. – 1 квітня. – С. 4.

ПІДЗАМЧЕ, частина міста. Найзахідніший масив Кам'янця-Подільського, розташувався між Старим містом і селом Довжок. Виборча дільниця № 41. Поселення відоме з 16 століття. Давні назви – Підгороддя, Сокіл. 1889 на Підзамчі було відкрито фотографію одеського міщанина Михайла Григоровича Молчанова. На Підзамчі був свічковий завод Подільської єпархії [ПЕВ. – 1890. – № 31. – Прибавление. – С. 711]. У радянський час до 30 березня 1957 – село Довжоцької сільради. Головні магістралі – Жванецьке шосе, Орининське шосе, вулиця Папаніна. Основні об'єкти: ЗОШ № 11 (І–ІХ класи; відкрито 1 вересня 1971 як восьмирічну на 400 місць, до того на Підзамчі була початкова школа № 11, відкрита 1 вересня 1959; 15 жовтня 1988 тут уперше в місті директора школи було обрано: ним став Микола Олексійович Малищук), дитячий садок № 1 «Барвінок» (відкрито 3 березня 1989), ресторан і готель «Ксенія», АЗС (відкрито 31 грудня 1966), амбулаторія сімейної медицини (відкрито 26 грудня 2005). Через Підзамче протікає річечка Дібруха, на березі якої є джерело «Маріїнський струмок». На Підзамчі є старе єврейське кладовище, був лютеранський цвинтар. На Підзамчі народидася Людмила Качинська (по чоловікові – Іванова) – кандидат педагогічних наук, доцент Миколаївського педагогічного університету. # Етимологія назви «Підзамче» проста: поселення під замком (Старою фортецею). * Винокур І. Пізньосередньовічне кладовище: Сторінки історії // Край Кам'янецький. – 1992. – 3 грудня. – С. 5; Подзамче // Подолянин. – 1993. – 27 листопада. – С. 4; Горбатюк В. З Старого міста на Підзамче: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 серпня. – С. 4; Качуровський А. Повз Стару фортецю // Прапор Жовтня. – 1982. – 21 серпня. – С. 4; Гарнага І. Звідки пішла назва: 6. Підзамче // Прапор Жовтня. – 1972. – 8 квітня. – С. 4; Москалюк Ю. В інтересах людини // Прапор Жовтня. – 1987. – 10 червня. – С. 3; Поліщук П. Завуча обрали директором: Перебудова і кадри // Прапор Жовтня. – 1988. – 21 жовтня. – С. 4; Карун І. Було... // Прапор Жовтня. – 1989. – 30 червня. – С. 1; Коцюбанський М. До Підзамча? – «само льотом»... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 7 березня. – С. 3; Будзей О. Відкрийте Підзамче!: Непомітні ювілеї // Подолянин. – 2002. – 29 березня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 40–41; Гаврищук Анатолій. Тісні зв'язки з університетом // Студентський меридіан. – 2005. – 30 грудня. – С. 2; Петров М. Б. Демографія Кам'янця-Подільського XV – першої половини XVII ст. // Наукові праці Кам'янець-Подільського державного університету. – Історичні науки. – Т. 12. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 266; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 198–199.

ПІД ПЕЛІКАНОМ, будинок. → Шадбея, будинок.

ПІДПИЛИП'Я, село. Центр сільської ради (підпорядковане село – Подоляни). Лежить на лівому березі річки Збруч на межі з Чемеровецьким районом. Перша згадка в документах – 1493 (тоді разом із сусіднім Залуччям (нині Подоляни) мало 19 димів). У 16 столітті належало Подфіліпським. 1510 Яків Подфіліпський, кам'янецький каштелян, добився в польського короля Сигізмунда I привілею на маґдебурзьке право, внаслідок чого Підпилип'я стало містечком, хоч скоро це іменування за поселенням чомусь було втрачено. 1967 у Підпилип'ї відкрито Будинок культури. За даними на 1998: дворів – 193, мешканців – 452. * Подфилипье // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 373–375; Підпилип'я // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 361; Гарнага І. Підпилип'я: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 13 жовтня. – С. 4; Гижко І. У новому Будинку культури // Прапор Жовтня. – 1967. – 5 листопада. – С. 4; Трач Зоя, Спасюк Іван. Підпилип'я – село моє...: Твоя мала Батьківщина // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 червня. – С. 3.

ПІДПИЛИП'ЯНСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 708 (чоловіків – 313, жінок – 395). Голова Іван Феодосійович Спасюк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

ПІДПИЛИП'ЯНСЬКА ШКОЛА. 1 травня 2004 святкувала 65-річчя. Була середньою, восьмирічною, нині – загальноосвітня I–II ступенів. Серед директорів: 1957–1985 – Михайло Опанасович Завальнюк, 1986–1989 – Валер'ян Болеславович Баньковський. Серед учителів: український поет Сергій Дмитрович Пантюк (у 1980-х викладав українську мову й літературу). Серед учнів: Герой Соціалістичної Праці Леонід Юрійович Скринчук (закінчив 1956), ректор Кам'янець-Подільського державного університету Олександр Михайлович Завальнюк (закінчив 1966). * Трач Зоя, Спасюк Іван. Підпилип'я – село моє...: Твоя мала Батьківщина // Край Кам'янецький. – 2006. – 8 червня. – С. 3.

ПІДПІЛЬНА МОЛОДІЖНА ОРГАНІЗАЦІЯ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. Очолював Вілен Ігоревич Поворін (насправді Повар). * Щур Л. О. Ми вас пам'ятаємо // Academia на пошану професора Леоніда Антоновича Коваленка. – Ч. 1. – Кам'янець-Подільський, 1997. – С. 181–184.

ПІДПРИЄМСТВО КОМУНІСТИЧНОЇ ПРАЦІ, почесне звання радянської доби. Першим у Кам'янці-Подільському підприємством комуністичної праці стала 26 жовтня 1964 тютюнова фабрика. * Рибак І. В. Кам'янець-Подільська тютюнова фабрика. – Кам'янець-Подільський, 1999. – С. 12–13.

ПІДСІННЯ – торгова галерея перед торцевим фасадом будинку, звернена до майдану. * Пламеницкая О. А. Новые данные о средневековой жилой застройке Центральной площади Каменца-Подольского // Памятники архитектуры Украины: (Новые исследования). – К.: КиевНИИТИ. – С. 211–217.

Пільна, брама. → Станіслава Августа, брама.

Пільний міст. * Басюк А. Консервація пам'ятки: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1982. – 30 липня. – С. 4; Горбатюк В. З Старого міста на Підзамче: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 серпня. – С. 4; Качуровський А. Повз Стару фортецю // Прапор Жовтня. – 1982. – 21 серпня. – С. 4.

ПІОНЕРСЬКИЙ, провулок. Новий план. Виборча дільниця № 20. Раніше Другий Семінарський провулок. З'єднує вулиці Північну та Тімірязєва. # Піонери – радянський варіант скаутів.

«ПІСНІ ПРО КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ», компакт-диск, виданий 2001 міським Будинком культури при сприянні міської ради та громадської організації «Партія відродження Кам'янця-Подільського». Містить 12 творів. Ще 1988 була ідея випустити платівку з піснями про місто, міський відділ культури та дирекція ДІАЗ навіть бралися за її здійснення. * Музичний дарунок з Кам'янця // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 березня. – С. 4; «...І на дуді грець»: Місто // Подолянин. – 2001. – 27 липня. – С. 1.

«ПІСНЯРИ», білоруський вокально-інструментальний ансамбль. Виступав у Кам'янці-Подільському 10–11 серпня 1972 і 14–17 лютого 1980. * Собчук В. Спасибі вам, «Песняры»! // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 серпня. – С. 4; Софіяк М. До нас на гастролі // Прапор Жовтня. – 1980. – 9 лютого. – С. 4; Покотило М. Білоруські мотиви: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1980. – 1 березня. – С. 4.

ПКБ АСУ (ПРОЕКТНО-КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО АВТОМАТИЗОВАНИХ СИСТЕМ УПРАВЛІННЯ). Розпочало роботу 2 січня 1981. Тепер – товариство з обмеженою відповідальністю. Розміщувалося в інженерно-лабораторному корпусі електромеханічного заводу (Хмельницьке шосе, 32). Нині має власний корпус (Грушевського, 46). Перший директор Василь Федорович Ширко (29 жовтня 1944 – 14 жовтня 1996). Нині директор Валентин Данилович Кашуба. * Мельник В. АСУ для міста: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1981. – 10 січня. – С. 2.

«ПЛАЗМА», супермаркет побутової техніки та електроніки. Данила Галицького, 11/1. Відкривається 3 вересня 2006. Найбільший у Кам'янці-Подільському (на час відкриття). * Побутова техніка // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 1.

ПЛАЗУНИ, холоднокровні наземні хребетні. Близько 6,3 тисячі видів. Проведені 1986–2001 дослідження показали, що на території Кам'янця-Подільського трапляється 6 видів плазунів, які належать до двох рядів: черепахи (черепаха болотна) і лускаті (ящірка зелена та ящірка прудка, вуж звичайний і вуж водяний, гадюка звичайна). На території Кам'янець-Подільського району є 10 видів. Звичайними є ящірка прудка, вуж звичайний, місцями – гадюка звичайна. Численними (особливо в каньйонах річок і в Товтрах) є вуж водяний, ящірка зелена. Нечисленними є веретільниця ламка, черепаха болотна, ящірка живородна. Дуже рідкісними є мідянка й полоз лісовий (їх занесено до Червоної книги України). * Матвєєв М. Д. Плазуни // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 160–161; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1633. Перше іконографічне зображення міста. Знайдено в архіві закордонних справ у Парижі. Ще один примірник зберігається в Національному музеї в Кракові (колекція Чарториських). Показано вигляд міста та план розміщення армій під час спроби Абази-паші взяти Кам'янець-Подільський: турецької під керівництвом Абази-паші та польської на чолі з великим коронним гетьманом Конецпольським. * Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K.–Warszawa, 1915. – S. 8; Сіцінський Ю. Нариси з історичної топографії міста Кам'янця-Подільського та його околиць. – Кам'янець на Поділлю, 1994. – С. 6, 23; Пламеницька Ольга. Кам'янець-Подільський. – К., 2004. – С. 54.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1746. Найранніший з виявлених планів міста 18 століття. Розмір 452х352 мм. Є невелика легенда французькою мовою. Зберігається в бібліотеці Чарторийських у Кракові. Про наявність плану вперше повідомив польський історик Т. Новак. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 196.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1753. Уперше опублікував 1993 Микола Крикун. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 196, 197.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1761. Розмір 790х444 м. Є детальна й об'ємна легенда німецькою мовою. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 196–198.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1773. Розмір 1850х1680 мм. Автор – капітан корпусу коронної артилерії Ян Шіллер. Вперше опублікував Микола Петров 1993. * Петров Микола. Плани Кам'янця-Подільського 70–90-х рр. XVIII ст. – важливе джерело для вивчення історії фортифікацій міста // Фортифікація України. – Кам'янець-Подільський, 1993. – С. 45; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 198–204.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1793. Зберігається в РДВІА. Є значна легенда, яка фіксує 47 об'єктів. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 204–205.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1794. * Петров Микола. Плани Кам'янця-Подільського 70–90-х рр. XVIII ст. – важливе джерело для вивчення історії фортифікацій міста // Фортифікація України. – Кам'янець-Подільський, 1993. – С. 45.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1797. Розмір 2,5х1,3 м. Зберігається в Російському державному архіві військово-морського флоту (Петербург). Є об'ємна легенда. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 207–210, 212.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1799. Зберігається в РДВІА. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 212.

ПЛАН КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО 1800. Зберігається в РДВІА. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 195, 211, 212.

ПЛАНЕТАРІЙ. Польські фільварки. Перший в Україні планетарій відкрито 1 січня 1952 в Києві. В Кам'янці-Подільському планетарій відкрито 15 грудня 1983 у колишній Георгіївській церкві на Польських фільварках. Незмінний директор – Олександр Григорович Луданний. 30 вересня 1984 планетарій відвідав льотчик-космонавт СРСР Володимир Георгійович Титов. 24–26 грудня 1985 у планетарії відбувся Всесоюзний семінар директорів і лекторів планетаріїв, із доповіддю «Завдання планетаріїв щодо пропаганди природничо-наукових знань» виступив доктор технічних наук Олександр Павлович Владиславлєв – заступник голови Всесоюзного товариства «Знання». 2 жовтня 1990 президія міськради виробила заходи для звільнення приміщення церкви від планетарію та передачі її громаді Української православної церкви Московського патріархату. * Український народний календар на 2007 рік. – 1 січня; Осетрова Г. Нове життя пам'ятника // Прапор Жовтня. – 1983. – 8 лютого. – С. 3; Покотило М. Перший на Хмельниччині: Репортаж з урочистого відкриття планетарію // Прапор Жовтня. – 1983. – 17 груд666ня. – С. 1; Луданний О. У подорож по зірковому небу: Читач продовжує розмову // Прапор Жовтня. – 1984. – 4 січня. – С. 3; Липовецький В., Слободян М. З потоку сьогодення: Огляд листів // Прапор Жовтня. – 1984. – 7 березня. – С. 4; Зустріч з космонавтом // Прапор Жовтня. – 1984. – 3 жовтня. – С. 1; Ромарнюк Л. Мандрівка до зір: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1984. – 13 листопада. – С. 4; Всесоюзний семінар // Прапор Жовтня. – 1985. – 25 грудня. – С. 1; Формувати комуністичний світогляд // Прапор Жовтня. – 1985. – 27 грудня. – С. 1.

ПЛАНОВО-ЕКОНОМІЧНИЙ ТЕХНІКУМ-ІНТЕРНАТ. Відкрито 1 жовтня 1971. Розмістився в 4-поверховому будинку на вулиці Садовій (тепер – Годованця, 13). Третій і четвертий поверхи було відведено під гуртожиток. Прийняв на навчання 120 юнаків і дівчат. Директор – Віктор Григорович Цопа. * Туровський А. Народження будинку: Правофлангові п'ятирічки // Прапор Жовтня. – 1969. – 5 лютого. – С. 3; Линюк М. Навчальні заклади для інвалідів // Прапор Жовтня. – 1969. – 9 квітня. – С. 4; Мельник В. Чотири поверхи проблем: Увага: пусковий об'єкт! // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 лютого. – С. 2; Кримський В. Новий учбовий заклад // Прапор Жовтня. – 1971. – 2 жовтня. – С. 1; Сидоркіна О. Наймолодший у місті // Прапор Жовтня. – 1972. – 4 квітня. – С. 3; Кубова І. Міцніють зв'язки // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 грудня. – С. 1.

«ПЛАСТ», українська дитяча, молодіжна організація, побудована на морально-християнських засадах. Герб – тризуб, вплетений у трилисту білу лілею. Вітання – скоб (складається з перших літер слів «сильно», «красиво», «обережно», «бистро»). Сягає витоків скаутизму. Вперше викик у Львові 1911 при філії Академічної гімназії. 1992 з ініціативи Павла Білоуса (тоді студента педагогічного інституту) «Пласт» відроджено в Кам'янці-Подільському. * Пласт // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 986; Перші кроки «Пласту»: Відродження // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 11 листопада. – С. 2; Що таке пласт? // Подолянин. – 1993. – 3 березня. – С. 3; Богацький Павло. Предтечі і початки пластового руху на центральних землях України: Фрагменти спогадів // Подолянин. – 1993. – 12 травня. – С. 3; Нестеренко Валерій. «Пласт» у Кам'янці-Подільському: Сторінки історії // Подолянин. – 2004. – 20 серпня. – С. 6; Резнікова Вікторія. Пласт – велика гра: 25 червня – День молоді // Подолянин. – 2006. – 23 червня. – С. 4; Пластуни – справжні патріоти України // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 11 серпня. – С. 6.

Плацпарадна, площа. Старе місто. Одна з назв за часів Російської імперії давнього та сучасного (з 11 вересня 1990) майдану Вірменський ринок.

ПЛЕНЕР. 1994 в Кам'янці-Подільському вперше проведено міжнародний пленер, на який прибули художники з Угорщини – 2, Словаччини – 1. Решта преставляли Україну: Закарпаття – 8, Київ, Чернівці, Тернопіль – по 5, Кам'янець-Подільський – 3, Івано-Франківськ, Хмельницький – по 1. * З'їхалися художники на пленер // Подолянин. – 1994. – 21 травня. – С. 1; Кирилюк Іван. Художники малювали Кам'янець, щоб ним милувався світ // Подолянин. – 1994. – 23 червня. – С. 4; Жмудовська Ольга. Картини писали майстри. Договір оренди – ремісники... // Подолянин. – 1994. – 17 вересня. – С. 1.

Плодозавод. На початку 20 століття на місці заводу був розливний горілчаний склад. 1920 тут організовано повітпродком (повітовий продовольчий комітет), 1924 – господарсоюз, 1929 створено плодозавод. На заводі був тільки один котел для варіння повидла, в дворі збудували плиту з чотирма конфорками, яблука сушили на даху. Все робилося вручну. В роки перших п'ятирічок збудовано соковий цех, цех із виготовлення варення. Завод також виробляв вино. Після визволення міста 1944 відновив роботу. 1946 встановлено два автоклави для виготовлення овочевих консервів і фруктових компотів. Цим самим плодозавод реконструйовано в плодоконсервний завод. Нині ВАТ «Адамс». * Гідно завершили господарський рік // Прапор Жовтня. – 1946. – 1 січня. – С. 3; Перевершити довоєнний рівень: На ХІХ сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1947. – 26 квітня. – С. 2; Гаманюк Є. На нашому заводі // Прапор Жовтня. – 1947. – 7 листопада. – С. 4.

Плодоконсервний завод. Утворився 1946 внаслідок реконструкції плодозаводу. Нині ВАТ «Адамс». * Завальницька Ф. Нова п'ятирічка – нове життя, праця й щастя // Прапор Жовтня. – 1947. – 1 січня. – С. 1; Перевершити довоєнний рівень: На ХІХ сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1947. – 26 квітня. – С. 2; Гаманюк Є. На нашому заводі // Прапор Жовтня. – 1947. – 7 листопада. – С. 4.

ПЛОЩА. → Майдан.

ПЛЯЖ. * Де покупатись? // Сталінська молодь. – 1939. – 10 червня. – С. 3.

ПМК – пересувна механізована колона.

«ПОБІДИТ», агітбригада Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. Засновано 1978. Художній керівник Наталія Степанівна Пономарчук. 24 лютого 1986 агітбригаді надано звання народна – єдиній серед студентських агітбригад Хмельницької області. За 12 років підготовлено 15 програм, проведено близько 500 виступів. Остання програма «Спомини про майбутнє» (1989). У червні 1989 колектив здійснив творчу поїздку до Болгарії. * Пономарчук Н. ...І єднання мистецьке // Прапор Жовтня. – 1979. – 28 березня. – С. 3; Пономарчук Наталія. Народна агітбригада «Побідит» – провісник перебудови // Літопис Кам'янець-Подільського індустріального технікуму. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 179–186.

ПОБУТУ, будинок. Черемушки. Відкрито в січні 1974 (тодішня адреса – Червоноармійська, 28а). * Шановні кам'янчани! // Прапор Жовтня. – 1974. – 16 січня. – С. 4.

«ПОВІЙ, ВІТРЕ, НА ВКРАЇНУ», найвідоміша пісня (власне – романс) на слова Степана Руданського (1834–1873). Вірш написано 24 липня (5 серпня) 1856 у Санкт-Петербурзі та присвячено Марії Княгницькій, в яку в Кам'янці-Подільському під час навчання в Подільській духовній семінарії закохалися Степан та Іван Квартирович (1832–1901). Марія 1855 стала дружиною Івана (померла 1867). Вірш Руданського вперше надруковано в журналі «Основа» (редактор Василь Білозерський) – № 1 за 1861. Передрук поезії у календарі «Львов'янин» на 1862 сприяв ширшій популярності твору. Мелодію до пісні створила композитор Людмила Александрова (?–?) – донька Володимира Александрова (1825–1894), лікаря за освітою, палкого збирача фольклору, письменника. Пісню для голосу та фортепіано аранжував Владислав Заремба (1833–1902), її було включено в оперету Володимира Александрова «За Немань іду», вперше поставлену на сцені 1872 (власне, це була п'єса, в якій широко використано народні пісні). Як народна пісня увійшла до книги «Народні пісні русинів» (Львів, 1876). Пісня також увійшла до збірника, який скомпонував і 1887 видав у Харкові Александров, – «Народний пісенник з найкращих українських пісень, які тепер найчастіше співаються, з нотами особно». Варіант пісні включено до «Збірничка українських пісень з нотами» (Одеса, 1895), скомпонованого А. Хведоровичем. Польська поетеса Яніна Гурська, яка жила в Кам'янці-Подільському, 1903 видала у Варшаві збірку «Поезії», до якої включила свій переклад польською вірша «Повій, вітре, на Вкраїну». Вірш також перекладено угорською, французькою, англійською, італійською мовами. Данський письменник Тор Ланге (1851–1915) 1900 переробив пісню, ввівши у твір власні ностальгічні настрої, та під назвою «Лети з вістями в рідний край» включив до збірки «Народні пісні та куплети» (Копенгаген, 1902). Прізвища Руданського Ланге не подав, тож данський читач сприйняв пісню як народну. Пісня входила до репертуару Івана Семеновича Козловського (1900–1993). * Зленко Г. «Повій, вітре, на Вкраїну»: Історія пісні // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 жовтня. – С. 3; Моя пісня: Твори з репертуару популярних виконавців. – К., 1972. – С. 115–117; Пісні літературного походження. – К.: Наукова думка, 1978. – С. 227–230, 470; «Повій, вітре, на Вкраїну» // Шевчук Валерій. Із вершин та низин: Книжка цікавих фактів із історії української літератури. – К., 1990. – С. 369–371; Сис Т. ...І вирвалася з серця пісня-сповідь: З історії ліричного шедевру С. Руданського // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 17 серпня. – С. 2, 4; Лепша Іван, Чубук Микола. Повій, вітре, на Вкраїну // Історичний календар ྜྷ. – К., 1996. – С. 19; Будзей Олег. Пісні – півтораста: Непомітні ювілеї // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 5.

ПОВІТРОПЛАВАННЯ, літання на апаратах, наповнених газом, легшим за повітря. Перша повітряна куля здійнялася над Кам'янцем 1784 за підтримки коменданта фортеці Яна де Вітте. Сьогодні Кам'янець-Подільський – один із центрів повітроплавання в Україні. Від 1999 тут щороку проходять змагання. 6 листопада 2004 встановлено рекорд: три з'єднані між собою кулі здійснили проліт під мостом «Стрімка лань» (пілоти Юрій Бейдик, Олексій Пархоменко, Владислав Клименко). * Над Смотричем літатимуть повітроплавці: Місто // Подолянин. – 1999. – 26 березня. – С. 3; Небо над Кам'янцем // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 17; [Міркотан Ольга.] «Україна» на висоті // Подолянин. – 2006. – 26 травня. – С. 4; Власюк Вероніка. Кам'янець – місто романтики та повітроплавання // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 3 серпня. – С. 6; Господарі неба народжуються у Кам'янці / Розмовляла [із Сергієм Акимовичем] Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 11 серпня. – С. 4; Чайковська Ельнара, Брюсова Тетяна. Кам'янчани, частіше дивіться у небо!!! // Фортеця. – 2006. – 14 вересня. – С. 1, 2; Міркотан Ольга. «ТНК Ballon Cup񟭆»: між небом і водою: Повітроплавання // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 2; Кулі знов пливуть над Кам'янцем // Ділове місто. – 2006. – 14 вересня. – С. 6.

*ПОВОРІНА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. # Поворін Вілен Ігорович (1926 – 1942) – член міської антифашистської підпільної молодіжної групи. Розстріляно фашистами. * Вітряна Г. У тилу ворога // Прапор Жовтня. – 1971. – 8 травня. – С. 3; Щур О. Нескорені: Підтримаймо ініціативу // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 квітня. – С. 4.

*ПОВОРІНА ПРОВУЛОК. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. # → Поворіна, вулиця.

Погоріла – село. 15 серпня 1966 Указом Президії Верховної Ради УРСР перейменовано на Привітне.

ПОДАЛІРІЙ – метелик родини косатцевих. Занесено до Червоної книги СРСР, Червоної книги України. 1987 помічено поодинокі метелики в селах Голосків, Дерев'яни, на околицях Кам'янця-Подільського. Микола Матвєєв зафіксував у Смотрицькому каньйоні – 12 травня 1998, на полігоні військово-інженерного інституту – 23 травня 2000; Наталія Гордій – 15 червня 2001 в селі Слобідка-Гуменецька. * Подалирий // Биологический энциклопедический словарь. – 2-е издание. – М., 1989. – С. 485; Дубина Г. П., Довгань Г. В. Комахи Хмельницької області, занесені до «Червоної книги СРСР», їх охорона та значення // Проблеми екології Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1989. – С. 52; Гордій Н. М., Матвєєв М. Д. Фауна лускокрилих (Lepidoptera) м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 148.

ПОДАТКОВА ІНСПЕКЦІЯ. * Раз податок, два податок: Актуальне інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1990. – 18 липня. – С. 2; Соколенко Л. «Немає порушень – не буде штрафів», – говорять іменинники // Подолянин. – 1995. – 1 липня. – С. 3.

ПОДАТКОВА МІЛІЦІЯ. Начальники Кам'янець-Подільського відділу: Станіслав Антонович Стоцький, від 16 серпня 2005 – Олександр Володимирович Коваль. * Податкова міліція: на варті інтересів держави: 5 лютого – День податкової міліції / Розмовляла Вікторія Гайдамашко // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 3 лютого. – С. 3.

«ПОДІЛЛЯ» – агрофірма. Переважний вид діяльності – закупка та відгодівля великої рогатої худоби. Голови правління: від березня 2000 – Катерина Володимирівна Бавкова. * Катерина Бавкова: «Мрію, щоб люди жили в достатку» / Розмовляла Тетяна Матусяк // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 15 вересня. – С. 3.

«ПОДІЛЛЯ» – будинок відпочинку курортної ради профспілок. Руські фільварки. Сучасна адреса – Лесі Українки, 84 (на розі з вулицею Івана Франка). Споруджено наприкінці 1950-х у фруктовому саду площею 10 га. Потужність – 115 місць. Архітектор Б. Б. Ройтер. Перших відвідувачів прийняв 15 квітня 1959. Культорганізатором у «Поділлі» працював Олег Вікторович Кострикін. У червні 1992 тут провела відпустку музичний коментатор українського радіо Оксана Прилипко. Директором був (з 1986) Василь Юхимович Калуцький. Тепер тут міні-маркет «Будосам». * Мельник П. На відпочинку в «Поділлі» // Прапор Жовтня. – 1959. – 17 липня. – С. 3; Попов П. У будинку відпочинку «Поділля» // Прапор Жовтня. – 1964. – 30 грудня. – С. 4; Урода Б. Приїжджайте в Поділля: Як Ви відпочиваєте? // Прапор Жовтня. – 1966. – 29 червня. – С. 2; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 43; Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 108–109, 112; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 54; Лебідь С., Бабійчук О., Кривошия В. Пам'ять про перлину // Прапор Жовтня. – 1977. – 6 липня. – С. 4; Прилипко О. Відпочивальники не винні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 27 червня. – С. 1; Туровський А. Слід на землі: Ювілеї // Край Кам'янецький. – 1998. – 3 листопада. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 292.

«ПОДІЛЛЯ» – кафе. Гагаріна, 50. Відкрито в липні 1962 як їдальню № 11 міськзмішторгу на 200 місць. Серед директорів кафе: 1978–1981 – Володимир Гільовський. Нині завідувач кафе – Ганна Горєлова. * Шуханова Тетяна. Подолянка у «Поділлі»: Ювілеї // Подолянин. – 2002. – 23 серпня. – С. 2.

«ПОДІЛЛЯ» – лікувально-спортивний оздоровчий комплекс (ЛСОК). Лесі Українки, 41б. * Бабій Надія. Василь Ковальчук: «Хочу робити добро людям» // Сім днів. – 2006. – 24 серпня. – С. 7; Литвин Олена. Центр здоров'я – у центрі міста // Фортеця. – 2006. – 24 серпня. – С. 10.

«ПОДІЛЛЯ» – пансіонат. Руські фільварки. Лесі Українки, 102. → «Подолянка», турбаза.

«ПОДІЛЛЯ» – мотобольна команда з Кам'янця-Подільського. Створено при міській автомобільній школі ДТСААФ зі спортсменів, які займалися мотокросом. Команда чотири сезони (1975–1978) грала в класі «Б» чемпіонату УРСР. 1978 команда успішно виступила на першості УРСР у класі «Б» – посіла друге місце. У фіналі, що проходив у Криму (селище міського типу Нижньогірський і місто Феодосія), «Поділля» здолало «Патріот» (Харків) – 1:0, зіграло внічию з «Соколом» (Вознесенськ) – 0:0. Посівши друге місце, «Поділля» разом із командою «Нижньогорець» завоювало путівку в клас «А» чемпіонату УРСР. Тоді за «Поділля» грали Олександр Долиба, В'ячеслав Дідук, Валерій Дідук, Руслан Крючков, Анатолій Панчук, В'ячеслав Воровський, Павло Тихун. 1979–1980 «Поділля» грало у вищій лізі чемпіонату УРСР. 3 травня 1981 дебютувала в першій лізі чемпіонату СРСР, 24 квітня 1982 – у вищій лізі чемпіонату СРСР. 1983–1984 – «Трудові резерви». 1983 була шостою. 1985 посіла останнє місце. 11 липня 1992 стала першим володарем Кубка України, 9 жовтня 1992 – першим чемпіоном України. Команда була чемпіоном України ще 1993, 1995–1998, а 1994 посіла третє місце. Від 2003 через фінансові проблеми не бере участі в чемпіонаті України. 26–30 серпня 2006 грала в Кубку України (село Вишняки Полтавської області, 5 команд). «Поділля» програло всі 4 матчі: 1:3 – «Ниві» (Вишняки), 2:4 – «Союзу-3» (Єнакієве), 1:4 – «Вимпелу» (Полтава), 1:2 – «Антрациту» (Кіровськ). Найвідоміший гравець – Володимир Даниляк. * Хроніка змагань // Прапор Жовтня. – 1975. – 21 травня. – С. 4. – Друге повідомлення; Потеребук Л. Мотобол // Прапор Жовтня. – 1978. – 29 липня. – С. 4; Потеребух Л. У класі «А»: Спорт // Прапор Жовтня. – 1978. – 5 вересня. – С. 4; Зорін В. Мотобол // Прапор Жовтня. – 1979. – 17 серпня. – С. 4; Мотобол – гра сміливих: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1980. – 26 квітня. – С. 4; Поліщук П. «Поділля» на старті // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 березня. – С. 4; Маньковський Михайло. Хет-трек у мотобольних чемпіонатах «Поділлю» не вдався // Подолянин. – 1994. – 13 жовтня. – С. 1; Так починався мотобол // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 14; Білий Микола. З нуля!: Мотобол // Подолянин. – 2003. – 13 червня. – С. 2; Ясінський Ед. Справжні чоловіки люблять мотобол // Фортеця. – 2006. – 31 серпня. – С. 9; «Поділля» не вмерло: Мотобол // Подолянин. – 2006. – 1 вересня. – С. 8.

«ПОДІЛЛЯ», футбольна команда з Кам'янця-Подільського. Беручи до уваги досягнення кам'янецьких футболістів, 1968 Федерація футболу СРСР ухвалила включити команду до класу «Б» чемпіонату СРСР. Суперниками «Поділля» стала 21 команда першої зони з України та Молдавії. Перший матч відбувся 14 квітня 1968 у Нікополі: «Поділля» програло «Трубнику» – 0:1. Перший матч у Кам'янці-Подільському зіграно 22 квітня 1968: «Поділля» програло «Енергії» з Нової Каховки – 0:1. У наступній грі 27 квітня 1968 кам'янчани здобули першу перемогу, здолавши вдома «Шахтар» (Нововолинськ) – 2:1. В 11 матчах кам'янчани набрали 4 очка (1 виграш, 2 нічиї, 8 поразок). Остання гра першого кола відбулася 14 липня 1968 в Бендерах, де «Ніструл» здолав «Поділля» – 2:1. За підсумками першого кола «Поділля» набрало 12 очок із 42 (4 виграші, 4 нічиї, 13 поразок) і опинилося на передостанньому місці в турнірній таблиці. Друге коло розпочалося 21 липня 1968: вдома кам'янчани здолали «Ніструл» – 1:0. Першу перемогу на чужому полі «Поділля» здобуло тільки в 24-му турі: 28 липня 1968 кам'янчани переграли в Ізмаїлі «Дунаєць» – 1:0. Якщо в першому колі кам'янчани набрали 4 очки в 11 турах, то в другому колі їм для цього вистачило 3 тури. 3 серпня 1968 «Поділля» закріпило цей успіх, вигравши вдома в «Спартака» (Івано-Франківськ) – 1:0. Після 39 ігор «Поділля» мало 27 очок і посідало 20-е місце. 13 жовтня 1968 «Поділля» в Новій Каховці здолало «Енергію» – 2:1 (у кам'янчан обидва голи забив Павло Дорія). Передостанній матч «Поділля» зіграло 16 жовтня 1968 вдома з «Колосом» (Якимівка) – 0:0, а завершило чемпіонат 20 жовтня 1968, здолавши вдома «Трубник» (Нікополь) – 1:0. Загальний підсумок кам'янчан – 32 очка з 84 (12 очок у першому колі та 20 – в другому). Другий сезон у класі «Б» «Поділля» розпочало 19 квітня 1969 в Івано-Франківську з програшу «Спартаку» – 1:2 (рахунок відкрив кам'янчанин Володимир Володько). 25 квітня 1969 газета «Прапор Жовтня» оголосила конкурс провидців, в якому 7 запитань стосувалися класу «Б» і виступу в ньому «Поділля». 27 квітня 1969 в першій грі на своєму полі «Поділля» здобуло першу перемогу в матчі з «Харчовиком» (Бєльці) – 1:0 (гол забив Ігор Іваненко). Далі «Поділля» тричі поспіль (2 травня, 6 травня і 10 травня) програло на виїзді з однаковим рахунком 0:1 командам «Торпедо» (Луцьк), «Шахтар» (Червоноград), «Горинь» (Рівне). 15 травня кам'янчани вдома розгромили «Дніпро» з Черкас (голи забили Мар'ян Мельниченко – 2, Семен Лещінер). 19 травня кам'янчани продовжили серію домашніх перемог, здолавши «Прогрес» з Бердичева – 2:0 (голи забили Володимир Худояш і Мар'ян Мельниченко). 23 травня 1969 домашній матч із «Будівельником» (Первомайськ) закінчився внічию – 0:0. Після невиразної гри на виїзді серія з трьох домашніх перемог (8 червня, 12 червня і 15 червня) над «Харчовиком» з Бендер (3:0), «Дунайцем» з Ізмаїла (2:0, голи забили Мельниченко, Іваненко, не реалізував пенальті капітан команди Худояш), «Дністром» з Тирасполя (3:0, голи забили Митровський – 2, Мельниченко) значно поліпшила турнірне становище «Поділля»: після 13 турів кам'янчани мали 14 очок (проти 6 в попередньому сезоні). 22 червня зігравши в Нікополі внічию (0:0) з «Трубником», кам'янчани посідали восьме місце в турнірній таблиці і мали чудове співвідношення забитих і пропущених голів – 17:8. Правда, 25 червня його дещо підпсувала поразка в Жовтих Водах від «Авангарда» – 1:3. У Новій Каховці 29 червня кам'янчани зіграли внічию з «Енергією» – 1:1. Непогано зіграні на своєму полі завершальні матчі закріпили «Поділля» в десятці кращих після першого кола – 22 очка в 20 іграх (8 перемог, 6 нічиїх, 6 поразок, 25 забитих м'ячів (на 2 більше, ніж торік за весь сезон), сьоме місце). Друге коло кам'янчани розпочали 23 липня на своєму полі: вони зіграли внічию (1:1) з лідером зони – «Спартаком» з Івано-Франківська (у кам'янчан рахунок зрівняв Мельниченко). Після 31 туру «Поділля» мало 33 очка з 62 можливих, після 34 турів – 37 очок із 68 (восьме місце). Фінішувало «Поділля» трьома поразками на виїзді. Сезон 1970 «Поділля» почало успішно, здолавши вдома 25 квітня «Шахтар» (Торез) – 2:1, а 29 квітня «Шахтар» (Красний Луч) – 2:0. Проте всі три гри на виїзді з «Динамо» (Хмельницький), «Карпатами» (Мукачеве), «Верховиною» (Ужгород) завершилися для кам'янчан поразкою з однаковим рахунком 1:2. Гра вдома 21 травня з «Дніпром» (Черкаси) завершилася внічию – 0:0, а 25 травня з лідером зони «Локомотивом» (Вінниця) поразкою – 0:1. Отже, після 7 матчей кам'янчани мали тільки 5 очок. Смуга невдач продовжила поразка 30 травня в Бердяську від «Торпедо» – 0:3. Після 19 турів «Поділля» мало 15 очок. В сезоні 1971 змагання на першість СРСР серед команд класу «Б» було скасовано. * Мороз В. Команда «Поділля» – у класі «Б» // Прапор Жовтня. – 1968. – 2 березня. – С. 4; Перед футбольними баталіями. Календар ігор // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 березня. – С. 4; Зорін В. Перша гра – перша поразка // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 квітня. – С. 4; Зорін В. Вище голову, подоляни!: Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 26 квітня. – С. 4; Зорін В. Перша перемога: Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 1 травня. – С. 4; Спортивний калейдоскоп // Прапор Жовтня. – 1968. – 7 травня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 31 травня. – С. 4; Наша пошта за травень // Прапор Жовтня. – 1968. – 5 червня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 липня. – С. 4; Єфімов А. Що показало перше коло?: Спортивний огляд // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 липня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 липня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 27 липня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 30 липня. – С. 4; Савенко О. Ще одна перемога // Прапор Жовтня. – 1968. – 6 серпня. – С. 4; Савенко О. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 9 серпня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 серпня. – С. 4; Зорін В. Внічию // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 серпня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 24 серпня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 30 серпня. – С. 4; Нічия: Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 3 вересня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 6 вересня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 10 вересня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 18 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 вересня. – С. 4; Зорін В., Димов В. Захисник виручив: Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 24 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 8 жовтня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 жовтня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 жовтня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 22 лютого. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 4 березня. – С. 4; Майнгардт М. Перед футбольним сезоном // Прапор Жовтня. – 1969. – 11 квітня. – С. 4; Календар ігор // Прапор Жовтня. – 1969. – 15 квітня. – С. 4; Зорін В. Невдалий старт // Прапор Жовтня. – 1969. – 22 квітня. – С. 4; Перший конкурс провидців: Для любителів футбола // Прапор Жовтня. – 1969. – 25 квітня. – С. 4; Зорін В. Перша перемога // Прапор Жовтня. – 1969. – 29 квітня. – С. 4; Склад команди «Поділля» // Прапор Жовтня. – 1969. – 29 квітня. – С. 4; Васильєв М. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 6 травня. – С. 4; Трофімов В. Знову невдача // Прапор Жовтня. – 1969. – 9 травня. – С. 4; Денисов В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 13 травня. – С. 4; Зорін В. Атакує «Поділля» // Прапор Жовтня. – 1969. – 17 травня. – С. 4; Васильєв М. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 21 травня. – С. 4; Трофімов В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 27 травня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 3 червня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 10 червня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 червня. – С. 4; Зорін В. Третя підряд // Прапор Жовтня. – 1969. – 17 червня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 24 червня. – С. 4; Денисов Я. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 27 червня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 5 липня. – С. 4; Зорін В. «Поділля» в наступі: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 8 липня. – С. 4; Зорін В. Три голи Мельниченка: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 12 липня. – С. 4; Зорін В. Важка нічия: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 16 липня. – С. 4; Ромашов В. Перший крок зроблено: Футбольний коментар // Прапор Жовтня. – 1969. – 23 липня. – С. 4; Зорін В. Зустріч з лідером: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 25 липня. – С. 4; Петров А. Перемога на чужому полі: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 1 серпня. – С. 4; Петров А. Невдала нічия: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 5 серпня. – С. 4; Петров А. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 8 серпня. – С. 4; Петров А. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 12 серпня. – С. 4; Петров А. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 19 серпня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 22 серпня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 26 серпня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 2 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 5 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 9 вересня. – С. 4; Векслер М. Цікавий матч // Прапор Жовтня. – 1969. – 13 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 16 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 26 вересня. – С. 4; Зорін В. З розгромним рахунком: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 30 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 3 жовтня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 7 жовтня. – С. 4; Векслер М. Великий футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 10 жовтня. – С. 4; Петров В. У нас в гостях – київське «Динамо» // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 жовтня. – С. 4; Після конкурсу провидців // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 жовтня. – С. 4; Трофімов В. Невдалий фініш: Футбол // Подолянин. – 1969. – 21 жовтня. – С. 4; Векслер М. На Кубок України: Спорт // Прапор Жовтня. – 1969. – 5 листопада. – С. 4; Маньківський М. Напружений поєдинок: Футбол // Прапор Жовтня. – 1969. – 15 листопада. – С. 4; Зорін В. «Поділля» – у першій зоні // Прапор Жовтня. – 1970. – 27 лютого. – С. 4; Товариські зустрічі: Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 10 березня. – С. 4; Степанов М. Болільникам футбола // Прапор Жовтня. – 1970. – 27 березня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 1 травня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 23 травня. – С. 4; Зорін В. Ще одна поразка // Прапор Жовтня. – 1970. – 3 червня. – С. 4; Трофімов В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 16 червня. – С. 4; Зорін В. Так тримати: Спорт // Прапор Жовтня. – 1970. – 3 липня. – С. 4; Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 17 липня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 21 липня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 4 серпня. – С. 4; Олексич М. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 7 серпня. – С. 4; Дудко П. Нічия не на користь: Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 12 серпня. – С. 4; Просяний П. Напружений поєдинок: Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 21 серпня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 11 вересня. – С. 4; Будник І. «Сухий лист»: Кам'янецький Їжак // Прапор Жовтня. – 1970. – 19 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 25 вересня. – С. 4; Зорін В. Футбол // Прапор Жовтня. – 1970. – 30 вересня. – С. 4.

«ПОДІЛЛЯ», географічно-історичний нарис Никифора Григоріїва. Побачив світ 1919 у Кам'янці-Подільському. 2003 репринтне перевидання здійснило видавництво «Оіюм».

«ПОДІЛЛЯ – КОЛИСКО І ДОЛЕ», роман Броніслава Грищука. Побачив світ 1988 у львівському видавництві «Каменяр». У центрі розповіді роману – Кам'янець-Подільський. * Свідер П. Про Поділля і долю: Книги наших земляків // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 серпня. – С. 2–3.

ПОДІЛЬСЬКА, вулиця. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

ПОДІЛЬСЬКА ДЕРЖАВНА АГРАРНО-ТЕХНІЧНА АКАДЕМІЯ (ПДАТА). Тепер (від 13 липня 2004) Подільський державний аграрно-технічний університет (ПДАТУ). * Єфімов А. Кабінет історії вузу // Прапор Жовтня. – 1968. – 24 січня. – С. 3; Кам'янець-Подільський сільськогосподарський інститут. – Хмельницький, 1994. – 72 с.; Розпорядження Кабінету Міністрів України № 472-р від 13 люпня 2004 «Про реорганізацію Подільської державної аграрно-технічної академії»; Наказ Міністерства аграрної політики України № 299 від 16 серпня 2004 «Про реорганізацію Подільської державної аграрно-технічної академії».

ПОДІЛЬСЬКА КАТОЛИЦЬКА ДУХОВНА СЕМІНАРІЯ. Заснував 1770 біскуп Адам Красінський. Канонік Матеуш Ґронкевич 1782 збудував на свої кошти будинок для семінарії (сучасна адреса – Польський ринок, 18) та забезпечив її фундушем. Закрито 1793 (при кармелітському костелі залишилася тільки школа для клериків, відкрита тут 1740). Біскуп Францишек Боргіас Мацкевич 1812 відновив семінарію. Вона розміщувалася в приміщеннях кармелітського кляштора, з 1842 – у подомініканських будівлях. Закрито 1866 одночасно із закриттям кам'янецької католицької дієцезії. Учнів переведено до Житомира. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое Описание. – К., 1895. – С. 186; Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K.–Warszawa, 1915. – S. 20; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 219–220; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 140–141.

ПОДІЛЬСЬКА МЕЖОВА КОМІСІЯ. Створено 18 березня 1804 указом сенату Російської імперії. * Землеустрою Поділля – 200 років: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 26 березня. – С. 2.

«ПОДІЛЬСЬКА ОСІНЬ», всеукраїнський шаховий фестиваль школярів. 2005 проходив 26–30 жовтня у педагогічному ліцеї. * Дубовий Анатолій. Подільська осінь-2005: Спорт // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 11 листопада. – С. 13.

ПОДІЛЬСЬКА ПРАВОСЛАВНА ДУХОВНА СЕМІНАРІЯ. Відкрита 1797 в Шаргороді, 1805 переведена до Кам'янця-Подільського. Розміщувалася в Старому місті, 1865 переведена на Новий план. Серед випускників – поет Степан Руданський, дослідник Поділля Євтим Сіцінський, шашкіст Павло Бодянський, композитор Микола Леонтович. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 187.

ПОДІЛЬСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 828 (чоловіків – 375, жінок – 453). Голова Ігор Олександрович Вольський. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

«ПОДІЛЬСЬКА TV-ІНФОРМ» – газета. Видається з 20 жовтня 1999. Після перерви 3 січня 2002 відновлено видання. Засновники ЗАТ «Кам'янець-Подільська телерадіокомпанія», ТзОВ «Імпульс». Редактор Альона Ясінська.

«ПОДІЛЬСЬКА ХОРУГВА», клуб військово-історичної реконструкції (Кам'янець-Подільський). Співпрацює з Кам'янець-Подільським історичним музеєм-заповідником. 2005 і 2006 брав участь у військово-історичному фестивалі в Польщі на місці Грюнвальдської битви. * Батюкевич Іван. Грюнвальдська битва повторилась знову // Фортеця. – 2006. – 3 серпня. – С. 9.

«ПОДІЛЬСЬКВИБУХПРОМ». Має в Кам'янці-Подільському дочірнє підприємство. Керівник Олексій Віталійович Ніскодовський. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

ПОДІЛЬСЬКЕ, село. Центр сільської ради (без підпорядкованих сіл). Раніше Привороття. Перейменовано 1 березня 1963 ухвалою Хмельницького облвиконкому. У селі народилися художник Сергій Васильович Кукуруза (1906 – 1979), гуморист Микола Васильович Білкун (1928 – 1995). 1992 розпочато спорудження нової двоповерхової школи. * Подільське // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 361; Гарнага І. Подільське: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 20 жовтня. – С. 4; Добровольський Василь. Чи відсвяткують цьогоріч подільські школярі новосілля?: У номер // Край Кам'янецький. – 2006. – 11 травня. – С. 1; Сокальський Сергій. Чи стане Попелюшка принцесою?: Проблема // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

«ПОДІЛЬСЬКЕ БРАТСТВО», історико-культурологічне товариство. Голова – Мирослав Іванович Мошак. Щороку, починаючи з 1991, ввечері 6 липня влаштовувало святкування Івана Купала на березі Смотрича. Видавало вісник братства (побачило світ 4 числа). Перевидало книги «Подільські колядки та щедрівки» Костя Широцького, «Про минулі часи на Поділлю» Дмитра Дорошенка. * Гарний вісник. Жаль, виходить рідко // Подолянин. – 1993. – 13 березня. – С. 1; Свято під парасольками // Подолянин. – 1993. – 10 липня. – С. 1; Любительський вісник посоліднішав // Подолянин. – 1993. – 10 листопада. – С. 4.

«ПОДІЛЬСЬКИЙ», сорт хліба. Розроблено 1966 на Кам'янець-Подільському хлібокомбінаті. Масовий випуск розпочато 1967. * Шамбан Б. «Подільський» // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 січня. – С. 1; Жук Л. Старт взято // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 січня. – С. 2.

ПОДІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ АГРАРНО-ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ (ПДАТУ). Засновано 1919 як сільськогосподарський факультет Кам'янець-Подільського державного українського університету (урочисто відкрито 22 жовтня 1919). * Гаврищук А. Історія факультету: Книгозбірня // Подолянин. – 2005. – 21 січня. – С. 7.

«ПОДІЛЬСЬКИЙ ЛИСТОК» («ПОДОЛЬСКИЙ ЛИСТОК»), громадська й літературна газета. Видавалася в Кам'янці-Подільському. Виходила тричі на тиждень з 1(13) січня 1881 до 6(18) лютого 1882. Видавець-редактор Борис Сторожевський. Це було перше в місті неофіційне періодичне видання. Вихід припинився через обставини важкі й редакцією не передбачені. Через борги редактор-видавець утік із міста від кредиторів. * Яворська Ю. «Подольский листок»: З історії преси Поділля // Прапор Жовтня. – 1981. – 26 грудня. – С. 4; Паравійчук А. Кам'янець-Подільський у минулому і сучасному: Хронологія основних історичних подій // Вісник історико-культурологічного Подільського братства. – № 4. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 25.

«ПОДІЛЬСЬКИЙ ЦЕМЕНТ», ВАТ. Первісно Кам'янець-Подільський цементний завод. 24 березня 1994 конференція уповноважених представників орендного підприємства «Кам'янець-Подільський цементний завод» і холдингово інвестиційного товариства «Хіт-Фонд» ухвалила створити закрите акціонерне товариство (ЗАТ) «Подільський цемент». 24–25 жовтня 1994 обрано наглядову раду з 13 чоловік (голова ради – Володимир Іванович Лимар). 25 жовтня 1994 наглядова рада призначила виконавчу дирекцію. Генеральним директором тимчасово було призначено Семена Івановича Дарчука. 1997 ЗАТ «Подільський цемент» реорганізовано у відкрите акціонерне товариство (ВАТ). Упродовж 1997–1998 Київське інвестиційне товариство «КІНТО» проводило скупку акцій в акціонерів товариства. У травні 1999 ірландська компанія «CRH» викупила в «КІНТО» понад 76% акцій ВАТ «Подільський цемент» і стала основним власником підприємства. * Дарчук С. І., Мелентьєва В. С., Файнер М. Ш. «Подільський цемент». – К., 2004. – С. 12–15; Слободянюк П. Я. Місцеве самоврядування Хмельниччини. – Хмельницький, 2004. – С. 212–213.

«ПОДІЛЬСЬКИЙ ЦЕМЕНТ», інформаційний бюлетень. Нині газета «Фортеця».

«ПОДІЛЬСЬКИЙ ЦЕМЕНТ», науково-виробниче видання. Побачило світ 2004 у київському видавництві «Наукова думка». Автори: генеральний директор ВАТ «Подільський цемент» Семен Іванович Дарчук, заступник генерального директора ВАТ «Подільський цемент» з якості продукції Вікторія Сергіївна Мелентьєва, доктор технічних наук, голова науково-виробничої фірми «Композит» Марко Шикович Файнер. Наклад – 1000 примірників. Текст подано українською та англійською мовами. Книга складається з таких розділів: «Короткий історичний нарис» (сторінки 1–21), «Технологічний процес виробництва цементу» (сторінки 22–44), «Енергозберігання в процесі виробництва цементу» (сторінки 45–64), «Контроль якості продукції» (сторінки 65–74), «Асортимент та властивості продукції» (сторінки 75–93). В книзі є також список літератури (сторінки 94–95) та додатки (сторінки 96–104).

«ПОДІЛЬСЬКІ БАРВИ», студія самодіяльних художників. Організував Леонід Олексійович Сорокатий. * Луньова І. Де пропишуться «Подільські барви»?: Роздуми після відвідування однієї виставки // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 листопада. – С. 4; «Де пропишуться «Подільські барви»?»: Резонанс // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 грудня. – С. 2.

«ПОДІЛЬСЬКІ ВІЗЕРУНКИ», обласне свято фольклору, етнографії, гумору та сатири. Відбулося 5–7 вересня 1986 у Кам'янці-Подільському. 5 вересня у міському Будинку культури проведено вечір гумору та сатири, присвячений Микиті Годованцю, з участю Івана Сварника (Львів), Євгена Дударя (Київ), Олександра Шелепала, Володимира Золотарьова, Миколи Федунця (усі – Хмельницький), Василя Кравчука (Ізяслав), Євгена Колодійчука. Основне дійство відбулося 6 вересня в Старому місті, ввечері – на Новому замку. Завершилося свято 7 вересня на міському стадіоні, де вшанували стотисячного кам'янчанина. Серед гостей Кам'янця-Подільського – делегації з міст-побратимів Мічурінська (Росія) та Тутракана (Болгарія). * Дорогі друзі! // Прапор Жовтня. – 1986. – 3 і 5 вересня. – С. 4; Власова В. Подільські візерунки: Репортаж із обласного свята // Прапор Жовтня. – 1986. – 9 вересня. – С. 3; Гончарук П. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1986. – 10 вересня. – С. 4; Біля криниці мудрості: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1986. – 20 вересня. – С. 2–3.

«ПОДІЛЬСЬКІ ВІСТІ», газета.

ПОДІЛЬСЬКІ ІСТОРИКО-КРАЄЗНАВЧІ КОНФЕРЕНЦІЇ. Перща відбулася в Кам'янець-Подільському педагогічному інституті 7–9 вересня 1965, друга – 10–12 квітня 1967, третя – в травні 1969, четверта – 10–12 травня 1971, п'ята – у вересні 1979, шоста – 21–23 травня 1985, сьома – у жовтні 1987, восьма – 15–17 листопада 1990, дев'ята – 1995, десята – 2000, одинадцята – 2004. Видано матеріали й тези доповідей усіх 11 конференцій. * Капітула І. Друга історико-краєзнавча конференція // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 квітня. – С. 3; В'язовецький В., Петляк Ф. Друга історико-краєзнавча конференція // Прапор Жовтня. – 1967. – 21 квітня. – С. 4; Шевченко Б. IV Подільська // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 травня. – С. 1; Гарнага І. Про рідний край: Книжкова полиця // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 грудня. – С. 4; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 103–109.

ПОДІЛЬСЬКІ ТОВТРИ (МЕДОБОРИ), одна з трьох ділянок Товтр. Простягаються майже на 200 км – від села Підкамінь Львівської області до міста Кам'янець-Подільський. Абсолютна висота до 440 м. Бічні пасма – кряжі заввишки 20–25 м, атолоподібні групи (Нігинські, Вербецькі, Гуменецькі), атоли (на околицях сіл Біла, Чорна Чемеровецького, Смотрич Дунаєвецького районів). * Денисик Г. І. Товтри // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 296; Шкурко С. Товтри: Нарис // Прапор Жовтня. – 1957. – 5 червня. – С. 4.

«ПОДІЛЬСЬКІ ТОВТРИ», національний природний парк (НПП). Створено Указом Президента України від 27 червня 1996. Площа 261316 га. Директор (від 4 вересня 1996) – Олександр Костянтинович Нікітін (народився 16 липня 1946). * Осетрова Г. Відновлюється будинок: Відродження // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 2 червня. – С. 1; Любінська Л. Національний природний парк «Подільські Товтри» // Краєзнавство. – 1999. – № 1–4. – С. 55–56; Будзей Олег. «Подільські Товтри» для Подільських Товтр: Ювілеї // Фортеця. – 2001. – 21 червня. – С. 4; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 162–164; Ковальчук Степан, Кучинська Олександра, Чайка Наталія. 10 років «Подільським Товтрам»: Довкілля // Подолянин. – 2006. – 23 червня. – С. 7; Гординчук Микола. Красо України – Подолля...: 10 років Національному природному парку «Подільські Товтри» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 23 червня. – С. 4–5; Шпильова Віра. «Подільські Товтри» зачарували світ. Реальний та віртуальний // Голос України. – 2006. – 1 липня. – С. 6.

«ПОДІЛЬСЬКІ ТОВТРИ», ВАТ. * Бельзецький Дмитро. Володимир Колесник знов у кріслі голови // Фортеця. – 2001. – 22 березня. – С. 3.

ПОДІЛЬСЬКОГО ГУБЕРНАТОРА, палац. Старе місто. Сучасна адреса – Вірменський ринок, 10. Згорів 1920. У повоєнний час на руїнах було зведено будинок школи, пізніше тут розмістилася пожежна частина. * Ківільша Г. Ведеться реставрація: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 30 травня. – С. 2–3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 217–219.

«ПОДОЛЬСКИЕ ГУБЕРНСКИЕ ВЕДОМОСТИ», газета. Була першим у Кам'янці-Подільському періодичним виданням. Перше число побачило світ 3(15) січня 1838. Виходила щосуботи, з 1885 – щосереди й щосуботи. Складалася з двох частин: офіційної та неофіційної. Незмінно друкувалася в друкарні Подільського губернського правління. Газета виходила майже 80 років, що є рекордом для Кам'янця-Подільського, й жодного разу не змінювала назви. Останнє число побачило світ 6(19) травня 1917. * Сис Т. Перша подільська газета: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1964. – 22 вересня. – С. 4; Паравійчук А. Кам'янець-Подільський у минулому і сучасному: Хронологія основних історичних подій // Вісник історико-культурологічного Подільського братства. – № 4. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 21.

«ПОДОЛЬСКИЕ ЕПАРХИАЛЬНЫЕ ВЕДОМОСТИ». Перше число побачило світ 1(13) січня 1862. Виходили двічі на місяць, згодом – щотижня. Від січня 1906 – «Православная Подолия». * Паравійчук А. Кам'янець-Подільський у минулому і сучасному: Хронологія основних історичних подій // Вісник історико-культурологічного Подільського братства. – № 4. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 23.

«ПОДОЛЬСКИЕ ИЗВЕСТИЯ», щоденна політична, економічна та літературно-мистецька газета. Виходила в Кам'янці-Подільському від 1911. Редакція та контора розміщувалися в будинку Клеймана на Поштовій (нині – Зарванській) вулиці навпроти Об'єднаного банку.

«ПОДОЛЬСКИЙ КРАЙ», громадсько-політична та літературна газета. Виходила щодня (за винятком післясвяткових днів) у Кам'янці-Подільському від 1906. Редактор І. Ф. Недільський. Головна контора та редакція розміщувалися в Троїцькому провулку (нині Троїцька вулиця), в будинку Кузьменка навпроти Троїцького монастиря. * Подольский край. – 1906. – № 63 (2 червня). – С. 1.

ПОДОЛЯНИ, село. Входить до Підпилип'янської сільської ради. Раніше Залуччя. Перейменовано 1 березня 1963 ухвалою Хмельницького облвиконкому. Розташувалося на лівому березі Збруча. Серед уродженців: Герой Соціалістичної Праці Леонід Юрійович Скринчук (народився 18 квітня 1938). * Гарнага І. Подоляни: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 24 листопада. – С. 4.

«ПОДОЛЯНИН», газета. Видання ради Подільської спілки російських націоналістів. Виходила в Кам'янці-Подільському з 3(16) січня 1906 до 6(19) червня 1917. * Кириченко І., Коваленко О., Фірштейн Ц. З історії преси міста Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1956. – 5 травня. – С. 4.

«ПОДОЛЯНИН», газета. Орган окружного комісаріату. Видавалася в Кам'янці-Подільському в часи німецької окупації (1941–1944). Перше число побачило світ 7 вересня 1941, останнє – 19 березня 1944. Резиденція часопису розташовувалася на вулиці Кишинівській (тепер Данила Галицького), 10. * Романюк М. М. Газета «Подолянин» (1941–1944 рр.) як український часопис // Духовні витоки Поділля: творці історії краю. – Хмельницький, 1994. – С. 403–405; Нестеренко Валерій. Часопис «Подолянин» у роки Другої світової війни: Історія // Подолянин. – 2003. – 11 квітня. – С. 6.

«ПОДОЛЯНИН», приватна газета. Видається в Кам'янці-Подільському від 26 грудня 1992. Газету заснувала група із семи журналістів із газети «Кам'янець-Подільський вісник» – Віталій Петрович Бабляк, Олег Васильович Будзей, Олександр Петрович Доложевський, Віктор Петрович Єрменчук, Михайло Михайлович Коцюбанський, Ігор Леонідович Романенко, Юлія Броніславівна Яворська. Сьогодні єдиним засновником є Віталій Петрович Бабляк, він же з першого дня головний редактор газети. «Подолянин» спочатку виходив двічі на тиждень (у середу й суботу) на 4 сторінках, від 11 лютого 1995 став виходити щосуботи на 8 сторінках. Сьогодні виходить щоп'ятниці на 24 або 28 сторінках (з них 8 – повнокольорові). Має найбільший наклад серед кам'янецьких газет – від 14700 до 15300 примірників у грудні 2005 (для порівняння: наклад першого числа від 26 грудня 2002 – 2000 примірників). Редакція газети від 19 вересня 2005 працює у власному приміщенні – Гагаріна, 57. За 13 років (від 26 грудня 1993 до 30 грудня 2005) побачило світ 802 числа газети. * Этапы большого пути: «Подолянину» – 10 років // Подолянин. – 2002. – 26 грудня. – С. 2; «Подолянин» змінює адресу // Подолянин. – 2005. – 16 вересня. – С. 1; «Подолянин» змінив адресу // Подолянин. – 2005. – 23 вересня. – С. 1; Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 165–167.

«ПОДОЛЯНИН-РЕВЮ. КАМ'ЯНЕЦЬ І КАМ'ЯНЧАНИ» – повнокольоровий журнал. Перше і єдине число побачило світ у вересні 1999. Засновники: трудовий колектив редакції газети «Подолянин» і спілка громадян «Новий Кам'янець». Головний редактор – Віталій Петрович Бабляк.

«ПОДОЛЯНИН-TV», Кам'янець-Подільська телерадіокомпанія. Генеральний директор Володимир Іванович Крушановський. Перший вихід в ефір на проводовому радіо – 28 липня 1997 о 6.30. * В ефірі – «Подолянин-TV» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 11 листопада. – С. 5.

«ПОДОЛЯНКА», туристична база. Руські фільварки. Наприкінці вулиці Лесі Українки. Будівництво розпочато 1968. За рік на пустирі біля Смотрича виросло 8 вулиць із 45 фінських будиночків, розрахованих на двох чоловік. Поруч зведено спальні корпуси на 200 місць. Відкрито в червні 1970. Другий сезон розпочався 20 травня 1971. Якщо в першому сезоні база була радіальною, то тепер стала марштрутною. Нині пансіонат «Поділля». Серед директорів: Юрій Семенович Шевченко. * Туровський А. Навколо турбази // Прапор Жовтня. – 1969. – 29 липня. – С. 3; Радзієвський В. Обнови древнього міста // Прапор Жовтня. – 1970. – 13 червня. – С. 2; На карті міста... // Прапор Жовтня. – 1970. – 13 червня. – С. 3; Славський В. Вісті з турбази «Подолянка» // Прапор Жовтня. – 1970. – 30 вересня. – С. 4; Шевченко Ю. Для туристів // Прапор Жовтня. – 1970. – 3 жовтня. – С. 4; Для любителів мендрівок // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 травня. – С. 4; Росте «Подолянка»: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 серпня. – С. 3; Лебідь С., Бабійчук О., Кривошия В. Пам'ять про перлину // Прапор Жовтня. – 1977. – 6 липня. – С. 4; Микуляк О. Щоб туристи були задоволені: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1984. – 27 липня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 292.

«Подолянка», кафе. * Шевчук Е. Зустріч у студентському клубі // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 березня. – С. 2.

Пожежний, провулок. Старе місто. З'єднував майдан Вірменський ринок з вулицею Шпитальною. Нині початок Шпитальної вулиці. Назва побутувала в 19 столітті. # У стінах тринітарського монастиря, розташованого поруч і закритого 1842, були стайні пожежної команди [Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – S. 74]. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 250.

ПОЗАШКІЛЬНІ НАВЧАЛЬНІ ЗАКЛАДИ. 1986 у Кам'янці-Подільському було, за словами Івана Ялового, 5 позашкільних закладів: Палац піонерів, станція юних техніків, станція юних натуралістів, дві дитячі спортивні школи. А дитяча художня школа, дитяча музична школа? * Добрі прикмети: Інтерв'ю із заступииком голови міськвиконкому І. Ф. Яловим / Інтерв'ю взяв В. Добровольський // Прапор Жовтня. – 1986. – 13 вересня. – С. 2–3.

ПОКРІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ, завод. Серед директорів: (1965) – Антон Карпович Лемешев. * [Співчуття] // Прапор Жовтня. – 1965. – 9 квітня. – С. 4.

Покровська, вулиця. Руські фільварки. Інша давня назва – Велика Покровська. Нині (від 31 травня 1926; з перервою, коли разом із Нагірною була вулицею Карахана) вулиця Франка. * На Руських фільварках розташовується Покровська (Покрови Пресвятої Богородиці) церква.

Покровська (Покрови Пресвятої Богородиці), замкова православна церква. Розміщувалася в замку (старій фортеці) Кам'янця-Подільського. Згідно з переказом, церкву в другій половині 14 століття заснували литовські князі Олександр і Юрій Коріатовичі. Згідно з тим же переказом, обох князів поховали в цій церкві. Була дерев'яною. Церкву вперше згадано в описі кам'янецького замку 1494 як місце проведення богослужіння й водночас зберігання стріл і бочок із порохом. 20 березня 1672 польський король Михайло Корибут Вишневецький дозволив замість дерев'яної церкви збудувати кам'яну. Але турецька навала 1672 перешкодила здійсненню цих планів: стару церкву, очевидно, розібрали, а нову не збудували. * Подольские епархиальные ведомости. – 1892. – № 27–28; Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 13–17; Сецинский Е. Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 126–128; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 66–68; Волоховський Віталій. Якою була церква в замку?: З глибини віків // Край Кам'янецький. – 2006. – 21 вересня. – С. 3.

Покровська (Покрови Пресвятої Богородиці), дерев'яна (з ялини) однобанна церква на Руських фільварках. Заклав 13(24) липня 1783 уніатський офіціал, настоятель дерев'яної Миколаївської церкви в Старому місті Андрій Ільяшевич. Освячено 1785. Була греко-католицькою. 23 лютого (6 березня) 1795 приєднано до православ'я. Оскільки настоятель церкви Іоанн Сугак не захотів разом із парафіянами приєднатися до православ'я, то 1795–1797 церква була без священика. 27 січня (7 лютого) 1797 єпископ Подільський Іоанникій, зваживши на вибір парафіян, рукопоклав на священика Іоанна Родкевича (зятя Іоанна Сугака). Оскільки 1807–1835 Руські фільварки та Карвасари становили одну парафію, то в Покровській церкві богослужіння здійснювали священики Хрестовоздвиженської церкви (Іоанн Колаковський і Григорій Коропачинський). Від 1835 Покровська церква знову мала свого священика. Її настоятелями були: 1835–1853 – Омелян Капацинський (помер 6(18) серпня 1853), 1853–1855 – Микола Бодянський (батько відомого організатора шашкового руху в Росії Павла Бодянського), 1855–1868 – Мойсей Доронович, який влаштував замість дерев'яної кам'яну Покровську церкву. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 98–99.

ПОКРОВСЬКА (ПОКРОВИ ПРЕСВЯТОЇ БОГОРОДИЦІ), православна церква. Руські фільварки. Перший проект, розроблений 1842, не реалізовано. Зведено 1845–1861 під керівництвом архітекторів Антона Автономовича Островського та Миколи Онуфрійовича Кулаковського. Збудовано в офіційно прийнятому в Російській імперії стилі пізнього класицизму, пом'якшеного декоративними елементами русько-візантійського стилю. Стоїть на найвищому місці руськофільварецького півострова. В радянський час настоятелем храму був Лаврентій Кобля (1925–2004) – депутат Кам'янець-Подільської міської ради (1990–1994). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 98–101; Покровская церковь, 1845–1861 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 176; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 182; Кам'янець-Подільський; Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 309–310; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 333.

Покровський, майдан. Руські фільварки. Розташувався біля Покровської (Покрови Пресвятої Богородиці) церкви. Нині без назви.

Покровський, провулок. Руські фільварки. Нині вулиця Восьмого березня. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. # → Покровська, вулиця.

«ПОЛІМЕТ», підприємство (ТзОВ). Створено 14 листопада 1994. Директор Анатолій Михайлович Глозман. * Мислюк Любов. «Полімет» – корабель мрії і надії // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 3; Гайдамашко В. «Полімет»: перше 10-річчя польоту // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 12 листопада. – С. 4–5.

«ПОЛІТИКА І КУЛЬТУРА» («ПіК»), журнал. Перше число побачило світ 17 березня 1999. 26 квітня 2000 у Кам'янці-Подільському на запрошення редакції газети «Подолянин» перебували головний редактор журналу Олександр Кривенко та радактор блоку «Стиль» Володимир Павлів. * У Кам'янці – ПіК: Візити // Подолянин. – 2000. – 28 квітня. – С. 1.

Поліційна, вулиця. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Старобульварна. # У колишній ратуші розташовувалося поліційне управління, на самій вулиці стояв будинок поліцмейстера.

ПОЛОЦЬК, місто обласного підпорядкування в Білорусі (Вітебська область). Лежить на річці Західна Двіна біля впадіння річки Полота. 76,8 тисячі мешканців (2004). Перша згадка про Полоцьк – 862. Нині – великий промисловий і культурний центр Білорусі. Краєзнавчий музей. Картинна галерея. Історико-архітектурний заповідник. Серед пам'яток архітектури: Богоявленський собор (1777). Пам'ятник святій Єфросинії Полоцькій. Пам'ятник воїнам 1812 в битві за Полоцьк. Останньої суботи травня проводиться День міста. Голова міського виконавчого комітету Володимир Точило. 17 травня 2003 під час фестивалю національних культур укладено угоду про співпрацю між містами Кам'янець-Подільський і Полоцьк, у вересні 2003 угоду затверджено на сесії Кам'янець-Подільської міської ради. 30–31 травня 2003 делегація з Кам'янця-Подільського відвідала Полоцьк. У травні 2004 делегація кам'янчан (керівник справ у виконкомі Василь Гріньов, депутати міської ради Андрій Віннічук, Ольга Чорнобиль, народний ансамбль «Подільські візерунки», солісти Ірина Цюрик, Вікторія Паращук, Наталія Овчарук) знову відвідала Полоцьк. У травні 2006 у Полоцьку на Дні міста вкотре побувала делегація з Кам'янця-Подільського: Михайло Аносов, Віктор Травінський, Петро Поліщук. * Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Побратимів більшає // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 23 травня. – С. 2; Стежками дружби і партнерства // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 13 червня. – С. 1; Додалося міст-побратимів // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 26 вересня. – С. 2; Під знаком побратимства: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 4 червня. – С. 3; Чого навчить Білорусь? / Розмову [з Василем Гріньовим] вів Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 18 червня. – С. 4; Поліщук Петро. Нова доба літописного Полоцька: Міста-побратими // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 4.

Польова, вулиця. Нині (від 8 вересня 1964) вулиця Лермонтова. Первісно (від 1954) Польовий провулок. Перейменовано на честь 150-річчя з дня народження Михайла Лермонтова, яке відзначали 15 жовтня 1964.

Польовий, провулок. Первівсна назва (від 1954) нинішньої (від 8 вересня 1964) вулиці Лермонтова. Згодом була Польовою вулицею.

ПОЛЬСЬКА БРАМА, оборонно-гідротехнічний вузол на півночі Старого міста. До його складу (1672) входили 6 башт, з'єднаних стінами, барбакан, а також стіна зі шлюзами. * Пламеницька Є. Польська брама: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 3 вересня. – С. 4; Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 3–4.

*Польська вулиця. Старе місто. Із середини 18 століття і донині – узвіз Старопоштовий.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, майдан. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – площа Центральна. Давні назви – Польський ринок, Ринок, народні назви – Велика, Міська, Торгова площа. У другій половині 19 – на початку 20 століття сторони майдану мали умовні назви: західна – Шарлотка, східна – Суконка, північна – Журавльовка, південна – Біржа. На майдані розташувалися Ратуша, Вірменська криниця, міська друкарня (колишній будинок католицької семінарії), міський держархів, ЗОШ № 1, науково-просвітницький центр НПП «Подільські Товтри». * Prusiewicz A. Kamieniec Podolski: Szkic historyczny. – K. – Warszawa, 1915. – S. 16–17, 20–21, 24–25; Шкурко С. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – Ч. 1. – 1962. – С. 81–83. – (Машинопис); Гарнага І. «Лобне» місце для непокірних: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 15 жовтня. – С. 4; Дроздовська Г. Площа Центральна: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1982. – 26 червня. – С. 4; Ківільша Г. Польський ринок // Подолянин. – 1993. – 28 квітня. – С. 2; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня; Донець В., Лясота О. Оновлення: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1980. – 16 серпня. – С. 4; Пламеницька О., Пламеницька Є. Кам'янець-Подільський – місто на периферії Римської імперії: Найдавніша урбаністична структура і фортифікації // Пам'ятки України. – 1999. – № 4. – С. 15–23 (V. Топографія, розпланування і забудова центральної частини Старого міста), 62–64 (примітки 27–50); Петров М. Б. Польський ринок Кам'янця-Подільського XV–XVIII ст. в історико-топографічній структурі міста // Наукові праці Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету. Історичні науки. – Т. 5(7). – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 76–90; Ще один готельчик: місто // Подолянин. – 2001. – 13 липня. – С. 1; Будзей О. Польський ринок: Майдани Старого міста // Подолянин. – 2003. – 28 листопада. – С. 5; Будзей О. Серед Польського ринку: Майдани Старого міста // Подолянин. – 2003. – 5 грудня. – С. 5; Будзей О. Ратуша: Пам'ятки Старого міста // Подолянин. – 2003. – 12 вересня. – С. 5; Будзей О. Магістрат: Кам'янець середньовічний // Подолянин. – 2003. – 19 вересня. – С. 5.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 1. Ратуша.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 1А. Міський (Вірменський) колодязь.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 2. Виробничий корпус міської друкарні на розі з Троїцькою вулицею. Повоєнна новобудова. 15 березня 1967 «Прапор Жовтня» писав у передовій статті: «Надто затягнуло спорудження виробничого корпусу друкарні ремонтно-будівельне управління. Роботи вже ведуться майже десять років, але досі ще навіть весь дах не поставлено». 16 лютого 1971 тут розпочав випуск продукції офсетний цех – перший у Хмельницькій області. 1974 стала до ладу технологічна лінія з виготовлення пачок для розфасовки солі (вся продукція відправлялася в Туркменію). На цьому місці стояло кілька кам'яниць. Одна з них перед Першою світовою війною належала графові Ксаверію Орловському (ще раніше – Бродському). Саме в цьому будинку розміщувався дворянський клуб. * Вище темпи, будівельнику! // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 березня. – С. 1; Зельфонд Г. В братню Туркменію // Прапор Жовтня. – 1974. – 12 червня. – С. 1.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 3. Єдиний житловий будинок колишнього середринкового кварталу, що дожив до наших днів. Збудовано у 18 столітті. Первісно – двоповерховий кам'яний будинок з підвалом. На першому поверсі розміщувалися торгові лавки. Після Великої Вітчизняної війни будинок перепланували, добудували з цегли третій поверх. 6 вересня 1979 будинок внесено під № 1630 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. * Жилой дом, XVIII–XX вв. (пл. Центральная, 3) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 154.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 4. Житловий будинок 18–19 століть на розі з Троїцькою вулицею. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (від 11 грудня 1984).

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 4А. Комплекс із двох триповерхових будинків, відновлених на збережених фундаментах. 1981, коли рили котлован, археологічна експедиція Кам'янець-Подільського педінституту (Іон Винокур, Микола Петров) виявила залишки житла 12–13 століть. Реставрація за проектом Євгенії Пламеницької та Анатолія Тюпича розпочалася 1983. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (від 4 вересня 1982). * Винокур І., Петров М. Житло домонгольського Кам'янця: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1981. – 21 листопада. – С. 4; Винокур І. С., Петров М. Б. Про початок планування і забудови посаду Кам'янця (ХІІ–ХІІІ століття) // Проблеми етнографії Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1986. – С. 142; Винокур І. До питання про вік Кам'янця-Подільського // Міжнародна конференція з проблем охорони фортифікаційних споруд в Укураїні: Матеріали. – Кам'янець-Подільський, 1993. – С. 21; Покотило І., Сідаш М. Як же предки будували?: Фотофакт і коментар // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 31 серпня. – С. 2; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 153.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 6. Загальноосвітня школа № 1. Будівництво почато 1953, завершено в грудні 1956. Спочатку тут розміщувалося дві школи – перша та сьома. Тут 1961 сьому школу закінчив Віктор Миколайович Лундишев – голова Хмельницької обласної держадміністрації (1998–2004). 1966 першу школу закінчив Василь Мак – доктор технічних наук. У 1982–1990 у першій школі навчалася Марина Одольська – українська співачка, заслужена артистка України (2004). * Червоняк Г., голова батьківського комітету школи № 1. Озеленюємо шкільну садибу // Прапор Жовтня. – 1957. – 17 травня. – С. 3.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 6А. Відновлений будинок. Тут розмістився науково-просвітницький центр НПП «Подільські Товтри». * Матусяк Т. Старому місту – нове життя // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 13 вересня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 140–141.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 8. Сьогодні тут розмістився готель «Гетьман» (відкрито 1 січня 2005). * Prusiewicz A. Kamieniec Podolski: Szkiz historyczny. – Kijów – Warszawa, 1915. – S. 17; Данчук Г. [Осетрова Г.] Центральна площа, 8: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1985. – 14 вересня. – С. 4; Жилой дом (армянский), XIV–XIX вв. (пл. Центральная, 8) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 160–161; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 58, 60; Польський Ринок, 8 // Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 151–152; Polski Rynek 8 // Kamieniec Podolski: Przewodnik turystyczny. – Lwów, 2005. – S. 169–170; Осетрова Г. О. Еволюція ренесансної кам'яниці на Польському ринку, 8 у Кам'янці-Подільському // Студії Кам'янець-Подільського Центру дослідження історії Поділля. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 245–251; «Гетьман»: вишуканість, стиль, шик і... таємничість // Фортеця. – 2005. – 3 березня. – С. 1, 16; Осетрова Галина. Від Клочовича до «Гетьмана»: Історія будинку // Подолянин. – 2005. – 9 грудня. – С. 5.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 10. * Жилой дом (армянский), XIV–XIX вв. (пл. Центральная, 10) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 161; Будинок XVIII ст. на пл. Польський ринок, 10 // Національний заповідник «Кам'янець». Сьогодення і перспективи. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 41; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 150.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 12. Відомий як «Будинок артистів». * Жилой дом (армянский), XIV–XIX вв. (пл. Центральная, 12) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 161–162; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 150; Крик душі з «Будинку артистів» // Подолянин. – 1995. – 2 вересня. – С. 1.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 14–16. Унаслідок перебудови в повоєнні роки об'єднано три двоповерхові кам'яниці та будинок міської управи. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 138–139, 140.

*ПОЛЬСЬКИЙ РИНОК, 18. Збудовано в середині 18 столітті на місці трьох невеличких будівель, що належали до Кафедрального костелу. Будівництво завершено 1782. Тут до 1793 розміщувалася католицька духовна семінарія. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 140–141.

*ПОЛЬСЬКІ ФІЛЬВАРКИ, частина міста. Інші назви в давніх актах – Горні фільварки, Лядські фільварки, Лядські гумниська. 1865 перейменовано на Олександрівську слободу, але нова назва не прижилася. Виборчі дільниці № 1 і № 2. Головна магістраль – вулиця Суворова. Основні об'єкти – Георгіївська церква (освячено 27 жовтня 1861), індустріальний технікум, коледж харчової промисловості, ЗОШ № 3 (до 2003), НВК із центром реабілітації дітей зі слабким зором, багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр, кафе «Танюша». * Польские фольварки // Подолянин. – 1993. – 6 листопада. – С. 4; 10 листопада. – С. 3; Гарнага І. Звідки пішла назва: [4.] Польські фільварки // Прапор Жовтня. – 1972. – 18 березня. – С. 4; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 142–144.

*ПОЛЬСЬКОФІЛЬВАРЕЦЬКЕ КЛАДОВИЩЕ. Розташоване на захід від Нігинського шосе. На ньому стоїть костел Пресвятого Серця Господа Ісуса, збудований в 19 столітті. На видному місці кладовища поховано лікаря й історика Юзефа Антонія Ролле (помер 21 січня 1894). Згодом могилу вкрили великою глибою граніту. У 1930-х пам'ятник зруйнували, його рештки використали для господарських робіт. Олександр Сементовський у нарисі «Кам'янець-Подільський» (1862) звернув увагу на окремо розташовану могилу 19-річної Гелени Гацької – жертви кохання й романтизму, яка 12 вересня 1852 добровільно позбавила себе життя, кинувшись з мінарету на бруківку кафедрального майдану. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 106.

*Польськофільварецький узвіз. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії.

*ПОЛЬСЬКОФІЛЬВАРЕЦЬКІ СХОДИ. Ведуть з вулиці Вутіша на Польських фільварках у долину Смотрича – на Онуфріївську вулицю. Збудовано в 19 столітті. Є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення (ухвала облвиконкому від 4 вересня 1982).

ПОЛЯКИ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 205–212; Баженов Л., Баженова С. Кам'янецька полонія: «Сім культур»: коріння і крона // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 вересня. – С. 6; Юркова Г., Карбовська Ж., Гаврилова Н. Сімейні звичаї в польських родинах на Поділлі: Цікаво знати // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 10, 11.

*ПОЛЯКОВА ВУЛИЦЯ. Селище Жовтневе. Утворює дугу, до якої вулиця Єрмакова є дотичною. Вперше показано на новітньому плані Кам'янця-Подільського із серії «Міста України» (ДНВП «Картографія», 2006).

ПОМАРАНЧЕВА РЕВОЛЮЦІЯ. У Кам'янці-Подільському безстрокова акція непокори розпочалася 22 листопада 2004 о 14.00 на майдані Відродження. 23 листопада о 12.00 позачергова сесія міської ради одноголосно засудила численні факти фальсифікації, висловила громадську недовіру ЦВК. 25 листопада громадську недовіру ЦВК висловила й районна рада. * Вибір після виборів: Вибори-2004 // Подолянин. – 2004. – 26 листопада. – С. 2; З перших вуст // Подолянин. – 2004. – 3 грудня. – С. 1; Міркотан Ольга, Сокальський Сергій. Батьки української демократії // Подолянин. – 2004. – 10 грудня. – С. 1; Сокальський Сергій. Рік потому: Революція // Подолянин. – 2005. – 25 листопада. – С. 4.

*ПОНТОННА ВУЛИЦЯ. Селище Жовтневе. Відходить на північний схід від вулиці Князів Коріатовичів між провулком Гастелло та вулицею Матросова. Веде до вулиць Єрмакова та Полякова. Вперше показано на новітньому плані Кам'янця-Подільського із серії «Міста України» (ДНВП «Картографія», 2006).

*ПОПОВА ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Відходить від вулиці Папаніна на північ. Насправді – тупик. Прикінцеві показники: зліва – № 11, справа – № 14. # Попов Федір Всеволодович – почесний громадянин міста. Автор книги спогадів «Розповідь про незабутнє» (1961). Попов Іван Полікарпович – молодший лейтенант, родом із Сибіру. 1944 так замінував вулицю Папаніна, що всі німецькі танки, які намагалися прорватися, підірвалися. Загинув у бою. * Сис Т. Слід на землі // Прапор Жовтня. – 1962. – 8 травня. – С. 2–3.

Попівський, провулок. Старе місто. Народна назва Ламаного провулка, який проходив за тильним фасадом ратуші з півдня на північ паралельно до Наришкінської вулиці. Нині не існує.

Попрічна, вулиця. За означенням Ольги Пламеницької, давня вулиця вірменського кварталу, що йшла від Замкового мосту в напрямку захід – схід, рівнобіжно до нинішнього Вірменського ринку, але нижче схилом і південніше. Нинішній Миколаївський провулок є її східною частиною. У 18 столітті стала губитися в міській забудові. У 1980-х недоречно відтворений флігель 19 століття в садибі на Вірменській, 2а перекрив цю давню артерію вірменського кварталу й вулиця зникла з карти міста. * Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 29, 31, 131.

ПОРІВНЯННЯ, троп, який полягає у поясненні одного предмета через інший, подібний до нього, за допомогою компаративної зв'язки, тобто єднальних сполучників: як, мов, немов, наче, буцім, ніби та ін. Серед народних порівнянь, зафіксованих Тамарою Сис-Бистрицькою: гамір, ніби кам'янецький ярмарок на Іванця. Цікаве порівняння вжила Марія Матіос у гомеричному романі-симфонії «Містер і місіс Ю-ко в країні укрів» (2006): пристрасть «дуренна, немов екстрім польоту вниз головою із пішохідного моста в Кам'янці-Подільському» * Про чорта з Польських фільварків // Перлини Товтрів-Медоборів, зібрані Т. Сис-Бистрицькою. – Кам'янець на Поділлі, 1994. – С. 51; Матіос Марія. Містер і місіс Ю-ко в країні укрів. – Львів, 2006. – С. 43.

ПОРІДНЕНІ МІСТА (МІСТА-ПОБРАТИМИ, МІСТА-ПАРТНЕРИ). Підписано угоди про співпрацю Кам'янця-Подільського з містами Київ і Хмельницький. Кам'янець-Подільський має 14 міст-побратимів із дев'яти країн: у Польщі – Таргувек (у Варшаві), Краків, Ґлоґув, Перемишль, Каліш, Санок, а також Саноцький повіт; у Китайській Народній Республіці – Сучжоу (2004 підписано протокол намірів); у Литві – Укмерге (1991 підписано договір); у Білорусі – Полоцьк (2003 укладено угоду про співпрацю); у Молдові – Єдинець (2003 укладено угоду про співпрацю); у Румунії – Залеу (2003 підписано протокол намірів); у Словаччині – Долни Кубін (від 2004); у США – Атенс (від 1999 співпраця у рамках програми «Партнерство громад»); у Росії – Мічурінськ (співпрацю закладено в радянські часи). 2006 заплановано укласти договори про співпрацю Кам'янця-Подільського з містами Росії та Вірменії. Наприкінці червня 2006 офіційна делегація Кам'янця-Подільського відбуде до Лівану для підписання договору про партнерство з містом Тір. 14 січня 1992 до Кам'янця-Подільського прибув перший гуманітарний вантаж із німецького міста Вісбаден. * Про туризм – як про хліб насущний / Розмову [з Віктором Травінським] вів Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 7 березня. – С. 4; Відгомін фестивалю // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 20 червня. – С. 1; Міцніють зв'язки побратимські // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 23 квітня. – С. 3; Кам'янець і 14 міст-побратимів: 28 квітня – Всесвітній день поріднених міст / Розмовляла [з Віктором Травінським] Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 квітня. – С. 3; Якщо не ми, то – вони: Місто // Подолянин. – 2006. – 21 квітня. – С. 2.

ПОРОХОВІ СКЛАДИ. Руська, 15. Збудував 1769 Ян де Вітте. Пам'ятка архітектури національного значення. * Пороховые склады, 1778–1779 гг. (ул. Комсомольская, 24) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 177–178; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 108–109; Національний заповідник «Кам'янець». Сьогодення і перспектиаи. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 42; Пламеницька О. Кам'янець-Подільський. – К., 2004. – С. 168.

Постишева, вулиця. Нині (від 16 вересня 1993) вулиця Крип'якевича. До 17 лютого 1967 вулиця Ботанічна. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Максима Кривоноса. # Постишев Павло Петрович (1887 – 1939) – радянський партійний і державний діяч. На початку 1933 став особистим представником Сталіна в Україні з необмеженими повноваженнями. Розгромив українське національне відродження. Один з головних організаторів голодомору в Україні. У лютому 1938 виключено з ВКП(б) і незабаром заарештовано, розстріляно 26 лютого 1939.

Постишева, вулиця. Новий план. Одна з радянських назв сучасної (від 1961) вулиці Гагаріна. # → Постишева, вулиця.

ПОЧЕСНА ГРАМОТА ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ. Серед нагороджених: 2 вересня 2005 – Микола Сергійович Солопчук; 2005 – Анатолій Іванович Качуровський, 2006 – Володимир Петрович Чорний. * Нагорода декана Солопчука // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 25 листопада. – С. 10; Анатолій Качуровський: «На першому місці – людський фактор» / Розмовляла Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 9 грудня. – С. 2; Не в'яне слава СПТУ-6: Знай наших! // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 2.

ПОЧЕСНА ГРАМОТА ПРЕЗИДІЇ ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНСЬКОЇ РСР. Серед нагороджених: 25 лютого 1971 – Кам'янець-Подільський державний педагогічний інститут імені В. П. Затонського; 14 травня 1971 – виконроб будівельно-монтажного управління «Цементбуд-1» Борис Олександрович Білоус, шофер автобази № 3 Вінницького виробничого автомобільного тресту Василь Степанович Коліщук, тесляр будівельно-монтажного управління «Цементбуд-2» Іван Зіновійович Кузьминський; 8 грудня 1971 – маляр Кам'янець-Подільського будівельно-монтажного тресту Іванна Іванівна Мисюк. * Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1971. – 27 лютого. – С. 1; Вітаємо вас, творці цементного! // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 травня. – С. 1; Про нагородження будівельників Почесною Грамотою та Грамотою Президії Верховної Ради Української РСР: Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1971. – 14 грудня. – С. 1; Почесна відзнака // Прапор Жовтня. – 1971. – 31 грудня. – С. 1.

ПОЧЕСНА ГРАМОТА КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ. Засновано 5 січня 1998. Серед нагороджених є кам'янчани: 3 серпня 2000 – Петро Олександрович Ситник (за багаторічну сумлінну працю, активну участь в організації та проведенні міжнародного Шевченківського літературно-мистецького свята «В сім'ї вольній, новій»), 24 лютого 2003 – Едуард Євстафійович Кульчицький (за багаторічну сумлінну працю і високий професіоналізм); 22 червня 2004 – Дмитро Сергійович Васильянов (за вагомий особистий внесок у реалізацію державної молодіжної політики та з нагоди Дня молоді); 25 жовтня 2004 – директор Мілівецького психоневрологічного диспансеру Іван Григорович Прокопов (за вагомий особистий внесок у розв'язання проблем соціального захисту громадян, сумлінну працю та високий професіоналізм); 11 листопада 2004 – дільничний інспектор міліції Кам'янець-Подільського районного відділу Анатолій Анатолійович Стоцький (за значний особистий внесок у справу захисту прав і свобод громадян та охорони громадського порядку, високий професіоналізм і наполегливість, виявлені під час виконання службових завдань).

ПОЧЕСНИЙ ГРОМАДЯННИН КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ, звання. Встановлено 21 серпня 2002. Згідно з положенням, це вища ознака вдячності жителів району. Звання надається за ухвалою районної ради. Серед почесних громадян району: Мар'ян Іванович Красуцький, Анатолій Прокопович Ткач, Сергій Микитович Кротік, Антон Якович Михайлик, Володимир Андрійович Яремчук, Семен Юхимович Латер, Сергій Авксентійович Щербань. * «Подолянин» з дюжиною першим привітав Володимир Яремчук // Подолянин. – 2004. – 24 грудня. – С. 1; Край Кам'янецткий: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 7.

ПОЧЕСНИЙ ГРОМАДЯНИН МІСТА КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ, звання. Встановлено 5 липня 1966 ухвалою дев'ятої сесії Кам'янець-Подільської міської ради десятого скликання. Вперше надано 5 листопада 1967. Першими почесними громадянами стали старі більшовики Михайло Миколайович Кушелєв (Житомир) і Федір Всеволодович Попов (Москва), письменник Володимир Павлович Бєляєв (Моска), хірург Микола Несторович Комісаров (Кам'янець-Подільський). Нове положення про звання затверджено 15 грудня 1999. Згідно з ним, звання надає сесія міської ради до Дня міста (третя субота травня) та до Дня визволення міста від німецько-фашистських загарбників (26 березня), але не більше ніж двом особам на рік. Останні з відзначених: 4 травня 2005 – Микола Миколайович Розбам, Василь Єгорович Андреєв, Петро Костянтинович Краснолуцький (1928–2006), 24 червня 2005 – Петро Тимофійович Тронько. Всього у 1967–2005 почесне звання надано 53 чоловікам (з них 31 – визволителі Кам'янця-Подільського від німецько-фашистських загарбників у березні 1944). * Урочисті збори в районі і місті // Прапор Жовтня. – 1967. – 7 листопада. – С. 4; Михайло Миколайович Кушелев: Почесні громадяни міста Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1967. – 12 грудня. – С. 2; Федір Всеволодович Попов: Почесні громадяни міста Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 грудня. – С. 2; Микола Нестерович Комісаров: Почесні громадяни міста Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1967. – 26 грудня. – С. 2; Погребняк Ж. Почесні громадяни нашого міста // Подолянин. – 1999. – 26 березня. – С. 4; Почесні громадяни Кам'янця-Подільського // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 26 березня. – С. 4; Будзей Олег. 40-річна галерея почесних: від Бєляєва до Тронька: Непомітні ювілеї // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 5.

Поштова, вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв вулиці Зарванської у 18–19 століттях.

Поштова, площа. Старе місто. Одна з давніх назв майдану Троїцького.

ПОШТОВЕ ВІДДІЛЕННЯ ЗВ'ЯЗКУ № 9. Відкрито 1969 на вулиці Чкалова. * Мекибель С. Обслуговують зв'язківці // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 січня. – С. 4.

ПОШТОВИЙ ІНДЕКС, цифрове позначення підприємства зв'язку. В СРСР шестизначні поштові індекси запроваджено 1971. Вузол зв'язку Кам'янця-Подільського мав індекс 281900, а відділення зв'язку від першого до десятого – відповідно від 281901 до 281910. В Україні поштові індекси п'ятизначні. Для Кам'янця-Подільського – 32300. * Осадчий Г. Нове в поштовому зв'язку // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 лютого. – С. 4.

ПОШТОВИЙ УЗВІЗ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує Троїцький майдан і Руський ринок. Перетинає Михайлівський провулок. 8 червня 1966 тут стала до ладу швейна фабрика навчально-виробничого підприємства глухих. # На початку узвозу містився будинок пошти та телеграфу, збудований 1850. * Терлецький А. Поштовий спуск і Руський ринок: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1984. – 6 жовтня. – С. 4; Будзей О. Поштовий і Старопоштовий узвози: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 15 серпня. – С. 5; Місто будується // Прапор Жовтня. – 1965. – 8 червня. – С. 3; Мігаль Г. Фабрика стала до ладу // Прапор Жовтня. – 1966. – 11 червня. – С. 3; Кович В. Новосілля підприємства // Прапор Жовтня. – 1966. – 1 липня. – С. 2.

ПРАВДИ, вулиця. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

«ПРАВОСЛАВІЄ НА ПОДОЛІЇ», історичні нариси протоієреїв Володимира Ровінського та Олексія Миханчука. Побачили світ 1995 до 200-річчя заснування Подільської єпархії. 176 сторінок.

ПРАВОСУДДЯ, будинок. Новий план. Вулиця Данила Галицького. Ділянку виділено 20 липня 1989. Спорудження розпочато у вересні 1993. * Лінник П. Будинок правосуддя // Прапор Жовтня. – 1989. – 20 вересня. – С. 2; Будинок правосуддя // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 25 вересня. – С. 1; Дім, який будують судді: Добра новина // Подолянин. – 2004. – 16 січня. – С. 2.

ПРАГА, частина Варшави. * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 133.

«ПРАЗЬКА ШКОЛА», умовна назва (належить літературознавцеві Володимирові Державину) українських поетів міжвоєнного двадцятиліття, творчість яких відбувалася переважно у Подєбрадах і Празі. Серед представників «празької школи» уродженець Кам'янця-Подільського Микола Чирський. * «Празька школа» // Літературознавчий словник-довідник. – К., 1997. – С. 570–571; Куценко Леонід. Дон Кіхот із Кам'янця-Подільського. – К., 2005. – 48 с.; Горбатюк Василь. Творець «Емалі»: Славетні імена // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 21 жовтня. – С. 6.

«ПРАПОР ЖОВТНЯ», газета. 50-річчя відзначено 1 березня 1980 у міському Будинку культури. Від 27 серпня 1991 – «Край Кам'янецький». * Піввіку // Прапор Жовтня. – 1980. – 1 березня. – С. 1; «Прапору Жовтня» присвячено // Прапор Жовтня. – 1980. – 4 березня. – С. 1.

ПРАЦІ, вулиця. Селище цукрового заводу. → Труда, вулиця.

Предтеченська, вулиця. Новий план. Нині в складі вулиці Тімірязєва. 9 лютого 1928 перейменовано на вулицю імені Івана Франка.

ПРЕМІЯ ПРЕЗИДЕНТА УКРАЇНИ ДЛЯ МОЛОДИХ УЧЕНИХ. Серед лауреатів: 9 грудня 2004 – Евеліна Олександрівна Жигульова (Кам'янець-Подільський державний університет) за роботу «Механізми підтримання гомеостазу міді у ссавців з ембріональним типом метаболізму міді», Сергій Миколайович Блюсюк (Подільський державний аграрно-технічний університет) за роботу «Використання енергії поживних речовин раціонів молодняком абердин-ангуської та волинської м'ясної порід при різних рівнях енергетичного живлення».

Преображенська, вулиця. В давнину частина сучасної вулиці Руської, потім – Набережна. # У 16–18 століттях тут розташовувалася православна церква Преображення Святого Спаса (Спаська).

ПРЕСА КАМ'ЯНЕЧЧИНИ. * Гарнага І. З історії преси Кам'янеччини // Прапор Жовтня. – 1968. – 5 травня. – С. 4.

ПРИБЕРЕЖНА, башта Руської брами. * Поліщук П. Кам'янецький Герострат: Репліка // Прапор Жовтня. – 1988. – 20 травня. – С. 4.

«ПРИВАТБАНК». * Сокальський Сергій. «Приватбанк»: цікаве є і планується багато // Подолянин. – 2005. – 20 травня. – С. 4.

ПРИВІТНЕ, село. Входить (як і Броварі, Гелетина) до Дерев'янської сільської ради. Раніше Погоріла. Перейменовано 15 серпня 1966 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Внаслідок ухвали Хмельницького облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Привітного приєднано село Шидлівка. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; Гарнага І. Привітне: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1974. – 19 січня. – С. 4.

ПРИВОКЗАЛЬНА, вулиця. Виборчі дільниці № 23, № 25. Починається на вулиці Черняховського, закінчується на вулиці Князів Коріатовичів, далі її продовжує вулиця Крип'якевича. Проходить паралельно до залізничної вітки на Ларгу, на захід від неї. На Привоказальній фінішують вулиці Північна, Тімірязєва, Червоноармійська, Пушкінська, Данила Галицького, Вокзальна. Проходить попри зазізничний і автобусний вокзали. На вулиці 1957 знімали епізоди фільму «Народжені бурею». * Кович В. На зйомках кінофільму «Народжені бурею» // Радянська Кам'янеччина. – 1957. – 19 червня. – С. 4.

ПРИВОКЗАЛЬНА, 14. Гуртожиток будівельно-монтажного тресту. * Міхалін А. Росте будинок // Прапор Жовтня. – 1969. – 1 лютого. – С. 2.

ПРИВОКЗАЛЬНА, 18. 5-поверховий будинок навпроти залізничного вокзалу. Разом з будинками № 14 і № 16 утворює суцільну стрічку. Заселено 1968. * Сеник А. Новосілля затягується: Увага! Пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1967. – 26 грудня. – С. 3.

Привокзальний, майдан. Утворився між Привокзальною вулицею та будинком залізничного вокзалу. * Кам'янець-Подільська артіль «Поділля»...: [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1957. – 7 серпня. – С. 4.

ПРИВОКЗАЛЬНИЙ, мікрорайон. Народна назва – Черемушки. Комплексну забудову розпочато 1959. Площа – близько 34 га. Станом на 1986 тут було близько 50 житлових будинків, 9 гуртожитків, дві середні школи на 2136 учнів, два технічні училища, три дитсадки на 580 місць, бібліотека, кінотеатр «Юність», 10 крамниць. 9 листопада 1986 відбулося свято мікрорайону. # Мікрорайон примикає до залізничного вокзалу. * Медведовський І. І. Подорож по Новому місту // Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 113; Мар'янчук Н. І торжествує, і співа радянська дійсність: Свято Привокзального мікрорайону // Прапор Жовтня. – 1986. – 14 листопада. – С. 4.

ПРИВОКЗАЛЬНИЙ, провулок. Виборча дільниця № 23. З'єднує вулиці Індустріальну та Привокзальну.

ПРИВОРОТСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Привороття, Адамівка, Добровілля, Кізя. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1539 (чоловіків – 662, жінок – 877). Голова Іван Михайлович Слободян. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

ПРИВОРОТТЯ, село. Центр Приворотської сільської ради (підпорядковані села – Адамівка, Добровілля, Кізя). Відоме від 1532. За даними на 1998: дворів – 309, мешканців – 871. * Привороття // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 361; Герасимчук А. Село на Кам'янеччині: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 січня. – С. 3; Шкреба А. Приворотські каштани: Твоє село, твоя садиба // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 листопада. – С. 2; Гарнага І. Привороття: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1973. – 15 грудня. – С. 4.

Привороття, село. Від 1 березня 1963 – Подільське (відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому).

Привороття, село. Від 10 березня 1960 – Привороття Друге (відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому).

ПРИВОРОТТЯ ДРУГЕ, село. Входить (як і Вербка, Колубаївці, Лисогірка, Слобідка-Гуменецька) до Гуменецької сільської ради. Раніше Привороття. Перейменовано 10 березня 1960 ухвалою Хмельницького облвиконкому. Відоме з 17 століття. За даними на 1998: дворів – 54, мешканців – 128. * Гарнага І. Привороття Друге: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1974. – 9 лютого. – С. 4.

«ПРИДНІСТОВ'Я». → Баговицький ансамбль старовинних українських народних інструментів «Придністров'я».

ПРИКАЗКА, поширений у мові влучний, часто римований вислів, близький до прислів'я, але без властивого прислів'ю повчального змісту. У збірці Номиса «Українські приказки, прислів'я і таке інше» (1864) під № 710 зафіксовано приказку: «Кам'янець – вінець: кругом вода, а всередині біда». Є варіант цієї приказки, зафіксований Шейковським: «Кам'янець як вінець: надокола вода, а всередині біда». * Маркітантов Ю. О. Кам'янець як вінець // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 439–441.

ПРИКОРДОННОМУ ЗАГОНУ, меморіальна дошка. Встановлено 28 травня 1965. * Попов Л. Тут колись був кордон // Прапор Жовтня. – 1965. – 5 червня. – С. 4.

ПРИЛАДОБУДІВНИЙ ЗАВОД. Адреса – Франка, 40. Нині ВАТ «Кам'янець-Подільський приладобудівний завод». Став до ладу у вересні 1961. У грудні 1966 здано в експлуатацію п'ятий цех. У січні 1973 уперше в СРСР завод освоїв серійний випуск пірометра сумарного випромінювання (ПИРС-019). На заводі на початку 1960-х працював робітником український поет Микола Мачківський (першу збірку «В житах» видав 1974). Директори (голови правління): від 1961 до 1967 – Михайло Васильович Андреєв (1903 – 19 липня 1984), від 10 липня 1967 до 1 жовтня 1985 – Анатолій Іванович Макаров (помер 6 липня 2004), від жовтня 1985 – Джорж Володимирович Старощук, від 10 липня 2002 до 12 липня 2003 – Микола Вікторович Шепілов. Голова спостережної ради ВАТ: від 1997 – Сергій Миколайович Корнієнко. У 1969–1973 головним інженером заводу працював Євген Якович Гусельников, який у 1990–1998 очолював виконавчу владу Хмельницької області (голова облвиконкому, представник Президента в області, голова облдержадміністрації). На заводі 1968–1969 працював Анатолій Григорович Василенко (1951) – майбутній національний майстер і майстер ФІДЕ з шахової композиції, чемпіон світу (1994–1997) і срібний призер чемпіонату світу (1998–2001) в складі збірної України. На заводі також працювали: Анатолій Миколайович Бевз, Володимир Петрович Кандирал, Юхим Семенович Латер, Мирослав Іванович Мошак, Анатолій Макарович Нестерук, Володимир Петрович Пташник, Людмила Аліївна Таїрова, Валентин Калинович Тимчук. * Бронін У. На заводі – новосілля // Прапор Жовтня. – 1966. – 30 грудня. – С. 2; Кушнірук В. Довжиною півтора року // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 липня. – С. 2; Рижак П. Ювілей заводу // Прапор Жовтня. – 1971. – 28 вересня. – С. 1; Зорін В. На всі смаки: Для нас з вами // Прапор Жовтня. – 1971. – 28 грудня. – С. 2; Генеральний напрям: Розповідає директор приладобудівного заводу А. І. Макаров // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 жовтня. – С. 3; Мельник В. Прилад набуває громадянства // Прапор Жовтня. – 1973. – 12 січня. – С. 2–3; Резнік С. Подвійне свято // Прапор Жовтня. – 1976. – 25 вересня. – С. 2; А починали з клапана: Відверта розмова / Інтерв'ю вів М. Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 9 жовтня. – С. 1; Кам'янець-Подільський приладобудівний завод // Подолянин. – 1993. – 11 березня. – С. 2; Мачківський М. Просто обов'язок: Про людей хороших // Прапор Жовтня. – 1963. – 10 січня. – С. 3; Мачківський М., робітник приладобудівного заводу. Колоски; Бронза: [Вірші] // Прапор Жовтня. – 1963. – 16 березня. – С. 4; Приладобудівний починає зміни: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 19 липня. – С. 1; Жилін Роман. Від теорії до практики: Виробництво // Подолянин. – 2003. – 21 лютого. – С. 3; Шепілов покинув завод. За власним бажанням... власника // Подолянин. – 2003. – 18 липня. – С. 2; Слободянюк П. Я. Місцеве самоврядування Хмельниччини. – Хмельницький, 2004. – С. 208–209; Яцемірська Наталія. Нове обличчя приладобудівного // Подолянин. – 2005. – 20 травня. – С. 5; Відкрите акціонерне товариство «Кам'янець-Подільський приладобудівний завод»... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 серпня. – С. 3.

Примакова, вулиця. Новий план. Перша радянська назва (від 20 березня 1923) нинішньої (від 1944) вулиці Уральської. Первісно – Резервуарна. # Примаков Віталій Маркович (1997 – 1937) – військовий діяч, письменник. Організатор червоного козацтва. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

Примакова, вулиця. Мікрорайон Східний (заводу «Електрон»). До 17 лютого 1967 вулиця Східна. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Пантелеймона Педи. Нині (від 4 листопада 1993) вулиця Мічурінська. # → Примакова, вулиця. Новий план.

ПРИМІСЬКІ СЕЛА, безпосередні сусіди міста (межа в межу). Кам'янець-Подільський має сім приміських сіл: на півночі – Слобідка-Гуменецька, на сході – Кам'янка та Жовтневе, на півдні – Цибуліка та Смотрич, на заході – Довжок і Зіньківці.

«ПРИРОДА І ЛЮДИ», сторінка в газеті «Прапор Жовтня». * Прапор Жовтня. – 1980. – 5 березня, 11 квітня. – С. 3; 16 травня, 6 червня. – С. 4.

ПРИРОДНИЧО-ЕКОНОМІЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ, один із факультетів Кам'янець-Подільського державного університету. 31 травня 2006 урочисто відкрито екологічну лабораторію. Її приміщення орендується у ВАТ «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод». * Природничо-економічний факультет // Студентський меридіан. – 2006. – 29 червня. – С. 3; Федорчук Іван. Відкриття лабораторії // Студентський меридіан. – 2006. – 30 серпня. – С. 1.

ПРИСІЛОК, невелике село, розташоване поблизу більшого, або частина великого села. Приклад присілку – Фолюшки.

Притулкова або Прихисткова (російською Приютская), вулиця. Новий план. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Могилівської. Сьогодні вулиця Драгоманова. # Поблизу на вулиці Московській (тепер Огієнка) був дитячий притулок (тепер тут стоїть будинок СБУ). * Завальнюк О., Комарницький О. Кам'янець-Подільський: Історико-популярний нарис. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 63.

ПРИЧЕТ (ПРИЧТ), служителі культу при окремій православній церкві. Кількісний склад був різним. Наприклад, Указом Св. Синоду від 7(19) травня 1899 для парафії в Жванці затверджено п'ятичленний причет: два священики, диякон, два псаломщики. * Причт //Православие: Словарь атеиста. – М., 1988. – С. 190; Жванец // Подолянин. – 1993. – 28 липня. – С. 4.

«ПРО МИНУЛІ ЧАСИ НА ПОДІЛЛЮ», короткий історичний нарис Дмитра Дорошенка, написаний 1919 в Кам'янці-Подільському (під нарисом зазначено дату завершення роботи – 20 лютого 1919). Надруковано в друкарні Подільської губерніальної народної управи. Перевидано 1992 Подільським братством. * Завальнюк О. М. Д. І. Дорошенко: 75 днів у Кам'янці-Подільському // Краєзнавство. – 2001. – № 1–4. – С. 145–148.

«ПРОГРЕС», багатотиражна газета заводу «Електроприлад» – орган парткому, профкому, комітету комсомолу та адміністрації. Перше число побачило світ 1 січня 1987. * Ще одна багатотиражка // Прапор Жовтня. – 1987. – 14 лютого.

ПРОДОВОЛЬЧА КРАМНИЦЯ № 57. Відкрито 1973 на вулиці Червоноармійській. Директор Володимир Іванович Боровецький. На той час – найбільша крамниця в Кам'янці-Подільському в системі харчоторгу (697 м², 9 відділів, самообслуговування). * Григор'єв С. Гостинно просимо! // Прапор Жовтня. – 1973. – 5 грудня. – С. 2.

ПРОЕКТНА, вулиця. Селище Першотравневе, виборча дільниця № 12. Є пропозиція назвати імені Володимира Гериновича. # Геринович Володимир Олександрович (1883 – 1949) – український географ. Працював у Кам'янець-Подільському державному українському університеті, ректором Кам'янець-Подільського інституту народної освіти.

ПРОЕКТНА-1, вулиця. Мікрорайон Жовтневий. Відходить на північ від вулиці Розвадовського. Є пропозиція назвати імені Адмірала Горшкова. # Горшков Сергій Георгійович (1910 – 1988) – Адмірал Флоту Радянського Союзу, двічі Герой Радянського Союзу (1965, 1982), головнокомандувач ВМФ (1956–1985). Народився в Кам'янці-Подільському. 1912, коли Сергієві було 2 роки, сім'я переїхала до Коломни. * Попов Л. Товариш адмірал // Прапор Жовтня. – 1982. – 24 липня. – С. 3.

ПРОЕКТНА-2, вулиця. Мікрорайон Жовтневий. Відходить на схід від Проектної-1. Є пропозиція назвати (разом із вулицею Проектна-4) імені Героїв Чорнобиля. Жителі вулиці висловилися різко проти такої пропозиції.

ПРОЕКТНА-3, вулиця. Мікрорайон Жовтневий. Відходить на схід від Проектної-1. Є пропозиція назвати імені Тетяни Яблонської. # Яблонська Тетяна Нилівна (1917 – 2005) – українська художниця, Герой України (2001). У 1928–1933 у Кам'янці-Подільському навчалася в п'ятій трудовій школі. * Шемчук Я. Виставка творів Т. Яблонської // Прапор Жовтня. – 1970. – 12 грудня. – С. 4; Вінюкова В., науковий працівник історичного музею-заповідника. Т. Н. Яблонська на Поділлі // Прапор Жовтня. – 1974. – 20 липня. – С. 4; Сис Т., Паравійчук А. Тричі лауреат: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1980. – 29 березня. – С. 4; Суслова Н. Нові придбання музею // Прапор Жовтня. – 1983. – 13 серпня. – С. 4; Ковнер О. «У дорогий Кам'янець...»: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1987. – 16 травня. – С. 2–3; Кабачинська С. Повернення Тетяни Яблонської: Виставки // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 23 лютого. – С. 3; Будзей Олег. ...А починала з математики: Свіча пам'яті // Подолянин. – 2005. – 8 липня. – С. 5.

ПРОЕКТНА-4, вулиця. Продовжує на схід Проектну-2 до Голосківського шосе. Мікрорайон Жовтневий. Є пропозиція назвати (разом із вулицею Проектна-2) імені Героїв Чорнобиля.

ПРОЕКТНИЙ, провулок. Мікрорайон Жовтневий. Є пропозиція назвати імені Наталі Кащук. # Кащук Наталя Омелянівна (1937 – 1991) – українська поетеса. Після війни жила в Кам'янці-Подільському, тут 1954 закінчила СШ № 5.

ПРОЕКТНИЙ, провулок. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Є пропозиція назвати імені Євгена Ківільші. На плані міста, яке видало ДНВП «Картографія» (підписано до друку 18 липня 2006), передчасно позначено як провулок Ківільші. # Ківільша Євген Олександрович (1917–1982) – заслужений лікар України. Жив у працював у Кам'янці-Подільському (від 1946).

ПРОЕКТНІ, вулиці й провулки. * Від Червоної армії – до Петлюри: Місто // Подолянин. – 2005. – 11 листопада. – С. 2; Власюк Вероніка. Історична довідка з назв нових вулиць // Ділове місто. – 2005. – 1 грудня. – С. 9; Вулиця імені... // Подільська TV-інформ. – 2005. – 1 грудня. – С. 1; На мапі міста – нові імена: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 2 грудня. – С. 2.

ПРОКУРАТУРА. * Гайдамашко В. Прокурори святкують новосілля: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 29 листопада. – С. 1.

ПРОКУРОР МІСТА. Від січня 2006 – Сергій Іванович Ромась (народився 10 жовтня 1972). * Гайдамашко Вікторія. Сергій Ромась: «На захисті прав громадян й інтересів держави»: Наші інтерв'ю // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 9 червня. – С. 3.

*Пролетарська вулиця. Новий план. Первісно запропонована назва вулиці Фрунзе. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

*ПРОЛЕТАРСЬКА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

«ПРОЛІСОК», ресторан райспоживспілки у с. Кульчіївці. Відкрито 13 листопада 1970 (переобладнано з колишньої чайної). Директор Микола Кучерявий, шеф-повар Антоніна Вітановська. * Сьогодні...: [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1970. – 13 листопада. – С. 4; Хлопов Є. Запрошує «Пролісок» // Прапор Жовтня. – 1970. – 18 листопада. – С. 4.

«ПРОМБУД» (БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНЕ УПРАВЛІННЯ «ПРОМБУД»), ВАТ. Керівник – Валерій Євгенович Реутов. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

«ПРОМЖИТЛОБУД», ВАТ. Створено 17 квітня 1944 як обласне будівельно-монтажне управління, з вересня 1964 – БМУ «Промжитлобуд». Керівник – Петро Полікарпович Савчук. * Цісар І. Даруємо радість новосіль: Рішення XXVI з'їзду КПРС – в життя! // Прапор Жовтня. – 1984. – 14 квітня. – С. 2; Петро Савчук: «Можемо працювати за євростандартами» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 16 квітня. – С. 2; Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

ПРОМИСЛОВІСТЬ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. * Хоптяр Ю. А. Промисловість м. Кам'янця-Подільського у 1921–1940 роках // Проблеми економічної географії Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1988. – С. 13.

«ПРОМІНВЕСТБАНК». Керівник Кам'янець-Подільського відділення – Леоніда Зборавська. * Гординчук Микола. Фундатор кредитної індустрії: 20 травня – День працівників банківської сфери // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 7.

«ПРОПАГАНДИСТ», книгарня на вулиці Котовського (від 1992 – Соборна). Нині немає. * Задорожнюк А. Книга з «хвостиком»: Як Вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 грудня. – С. 4.

ПРОПОЗИЦІЇ ТОПОНІМІЧНОЇ КОМІСІЇ ВІД 16 ЖОВТНЯ 1991. 29 серпня 1991 позачергова сесія Кам'янець-Подільської міської Ради доручила топонімічній комісії разом із депутатською комісією з питань розвитку культури, мови, національних та інтернаціональних традицій, охорони та відродження історичного середовища внести пропозиції про можливість перейменування об'єктів міста, яким надано ім'я Леніна та інших представників тоталітарного режиму. Топонімічна комісія встановила, що понад 25 вулиць міста «названо іменами комуністичних псевдогероїв». Виробляючи пропозиції про перейменування, топонімічна комісія керувалася п'ятьма принципами. По-перше, відновити давні історичні назви (Гунська, Пановецька). По-друге, зберегти назви, що відбивають духовну спадщину українського, російського, єврейського та інших народів (вулиці Шевченка, Пушкінська, Чехова, Шолом-Алейхема). По-третє, при найменуванні вулиць пріоритет надавати тим діячам, чиї імена ввійшли до духовної скарбниці українського народу, були світочами волі й незалежності України, прославили місто та подільську землю. По-четверте, в назвах вулиць відмовитися від імен діячів, які не пов'язані з Кам'янцем-Подільським, не є загальнонаціональним надбанням українського народу. По-п'яте, вилучити з топонімії міста імена злочинців, які завдали нашому народу невідшкодованих збитків, творили на нашій землі геноцид (вулиці Дзержинського, Калініна тощо). Конкретно топонімічна комісія запропонувала перейменувати 32 вулиці (пропозиції оприлюднено 16 жовтня 1991). Згодом із 32 пропозицій 13 було реалізовано повністю: перейменовано проспект Леніна на проспект Грушевського, вулиці: Чкалова – на Князів Коріатовичів, Московську – на Івана Огієнка, Ленінградську – на Лесі Українки, Лесі Українки (на Біланівці) – на Івана Сірка, Котовського – на Соборну, Островського – на Данила Галицького, Паризької Комуни – на Гунську, Дзержинського – на Михайла Драгоманова, Ленінської «Искры» – на Михайла Драй-Хмари, Петровського – на Пановецьку, 26 Бакинських комісарів – на Юхима Сіцінського, Ульянової – на Ісайї Кам'янчанина. Восьми об'єктам дано назви, відмінні від запропонованих комісією. Так площа Леніна стала майданом Відродження (а не площею Свободи), вулиця Крупської розпалася на дві – Гагенмейстера та Маршала Харченка, а не стала вулицею Шолом-Алейхема. Вулиці Постишева, Сьомого листопада, Жовтневої революції, Калініна, Червоного козацтва, Примакова стали відповідно вулицями Крип'якевича (а не Максима Кривоноса), Каліською (а не Михайла Старицького), Північною (а не Ярослава Мудрого), Великанова (а не Григорія Сковороди), Укмергеською (а не Богдана Лепкого) та Мічурінською (а не Пантелеймона Педи). До перейменування ще 11 об'єктів у міськвиконкому не дійшли руки. Тож на мапі міста залишилися вулиці Червоноармійська (а не Володимира Винниченка), Куйбишева (а не Володимира Гагенмейстера), Кулика (а не Софії Русової), Затонського (а не Максима Залізняка), Фабріціуса (а не Пантелеймона Куліша), Фурманова (а не Володимира Гериновича), Пархоменка (а не Івана Крип'якевича), Якіра (а не Ольги Кобилянської), Фрунзе (а не Андрія Димінського), провулки Червоногвардійський (а не Павла Житецького), Щорса (а не Олександра Олеся). Правда, іменами Гагенмейстера та Крип'якевича названо інші вулиці із запропонованого комісією списку. * Про політичну ситуацію в країні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 4 вересня. – С. 1, 2; Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 1, 4.

ПРОРІЗНИЙ, провулок. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Була спільна постанова міськкому КПУ та міськвиконкому від 27 листопада 1962 про перейменування з нагоди 900-річчя міста на вулицю академіка Заболотного, але з якихось причин постанову не ввели в дію.

«ПРОСВІТА» (ПОДІЛЬСЬКА «ПРОСВІТА»), Подільське українське товариство. Статут організації затверджено 19 квітня (2 травня) 1906. Перше засідання відбулося 8(21) травня 1906. Головою організації був лікар Костянтин Григорович Солуха (1861–1922). * Вскользь // Подольский край. – 1906. – 2 июня. – С. 3; Просвітницький рух на Поділлі (1906–1923 рр.): До 90-річчя Подільської «Просвіти». – Кам'янець-Подільський, 1996. – 110 с.

«ПРОСВІТИ», будинок. Новий план. Приміщення для бібліотеки та канцелярії Подільська «Просвіта» винаймала 1906 в одноповерховому будинку на вулиці Московській – навпроти університету, що постав 1918. * Приходько В. Під сонцем Поділля. – Нью-Йорк – Мюнхен, 1967. – С. 133–134.

Проскурівське, шосе. Нині (від 1954) Хмельницьке шосе. # Проскурів – давня назва (до 1954) міста Хмельницький.

ПРОСКУРІВСЬКО-ЧЕРНІВЕЦЬКА ОПЕРАЦІЯ. Проведено 4 березня – 17 квітня 1944. В її ході 26 березня визволено від німецько-фашистських загарбників Кам'янець-Подільський. * Дзюба Станіслава. Проскурівсько-Чернівецька операція: З історії // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 27 лютого. – С. 6; Дзюба Станіслава. Штурм міста: До 60-річчя визволення міста // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 3; Дзюба Станіслава. У ворожому кільці: До 60-річчя визволення міста // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 12 березня. – С. 5; Дзюба Станіслава. В боях за перлину на камені // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 26 березня. – С. 5.

ПРОСПЕКТ – широка та пряма міська вулиця (Словник української мови: В 11 т. – Т. 8. – К., 1977. – С. 293). У Кам'янці-Подільському перший проспект – Романовський (нині вулиця Шевченка) – з'явився 1913 (на честь 300-річчя дому Романових). У радянський час перший (і досі єдиний) проспект з'явися 17 лютого 1967 (на честь 50-річчя Великого Жовтня), коли вулицю Загородню перейменували на проспект Леніна (від 1 червня 1992 – проспект Грушевського).

ПРОФЕСІЙНИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ ЛІЦЕЙ. Створено в листопаді 1987 як професійно-технічне училище № 26 (наказ № 212 Державного комітету). Наказом Міністерства освіти та науки України (№ 377 від 13 червня 2003) реорганізовано в професійний будівельний ліцей. Директор Михайло Рущак. * Кам'янець-Подільському професійно-технічному училищу № 26 скоро 20 років! // Подільська TV-інформ. – 2006. – 6 липня. – С. 1, 2.

ПРОФЕСІЙНИЙ ХУДОЖНІЙ ЛІЦЕЙ. Створено влітку 1954 як технічне училище № 2. 1962 перебралося в новий навчальний корпус (Червоноармійська, 51; потім – Червоноармійська, 53; тепер – Червоноармійська, 43). Навчальний заклад досить часто змінював назви: ТУ № 2, від 1964 – МПТУ № 7, МПТУ № 1, ТУ № 5, ПТУ № 15, від 10 серпня 1998 – ХПТУ № 15, від 13 червня 2003 – сучасна назва. Директори: від вересня 1992 – Іван Федорович Яловий (народився 14 вересня 1946). * Технічне училище // Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 33; Міське профтехучилище № 7 // Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 49; Кучер О. ПТУ-15: 40 років праці і 15000 випускників // Подолянин. – 1995. – 5 січня. – С. 1; ПТУ № 15 – статус художнього // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 21 серпня. – С. 3; Реорганізовано // Подолянин. – 2003. – 27 червня. – С. 2; Яловий І. Відродження традицій Поділля: Ювіляри // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 11 червня. – С. 6; Дєвіна Тетяна, Марковська Наталя. Випробуваний часом і владою: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 4; Каленська Алла. До справи, ліцеїсти // Сім днів. – 2006. – 14 вересня. – С. 2.

ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНЕ УЧИЛИЩЕ № 6 (ПТУ № 6). Створено 1974. Тодішня адреса: проспект Леніна, 2а. * Новостворене Кам'янець-Подільське професійно-технічне училище № 6 // Прапор Жовтня. – 1974. – 8, 11 жовтня. – С. 4.

ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНЕ УЧИЛИЩЕ № 7 (ПТУ № 7). Нині професійний художній ліцей. Директори: (1968) – Б. М. Луцков. Секретарі комітету комсомолу училища: (1968) – Василь Володимирович Юровський (1944–1996). * Луцков Б. Трудовий переклик // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 січня. – С. 4; Юровський В. Цікаво, змістовно // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 січня. – С. 4.

ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНЕ УЧИЛИЩЕ № 26 (ПТУ № 26). Новий план. Сучасна адреса – Драгоманова, 9. Створено 1988 (наказ Державного комітету від листопада 1987). Директор Анатолій Людвігович Михайловський. 13 червня 2003 реорганізовано в професійний будівельний ліцей. * Будівельник – професія творча: Розповідаємо про здобутки і будні Кам'янець-Подільського професійно-технічного училища № 26 // Край Кам'янецький. – 1992. – 2 червня. – С. 3.

«ПРОФЕСІОНАЛ-95», приватне підприємство (ПП). Створено 1989 як мале державне підприємство (МДП) «Професіонал». Від 1995 – ПП «Професіонал-95» Сфера інтересів – гуртова торгівля, громадське харчування, шоу-бузнес. Директор Ростислав Тарасович Ярема. Офіс розміщувався на Зарванській, 14. * Професіонал – у «Професіоналі» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 4 вересня. – С. 7; Бабляк Віталій. Яремові позиції: Зблизька // Подолянин. – 2001. – 5 жовтня. – С. 3.

ПСЕВДОНІМ, прибране ім'я, прізвище або авторський знак, яким користується письменник, журналіст, актор замість власного прізвища. При виборі псевдоніма часто використовується місце народження. Так, графік і журналіст Мирослав Григоріїв, який народився 1911 в Кам'янці-Подільському в сім'ї відомого українського діяча Никифора Григоріїва, 1940 видав книгу «Німці і Україна» під псевдонімом Кам'янецький. Олександр Фльорчук, який 1922 народився в Кам'янці-Подільському, відомий в українській діаспорі як прозаїк і поет Олександр Смотрич. * Григоріїв Мирослав // Енциклопедія українознавства. Словникова частина. – Перевидання в Україні. – Т. 2. – Львів, 1993. – С. 436; Поза традиції: Антологія української модерної поезії в діяспорі. – К. –Торонто – Едмонтон – Оттава, 1993. – С. 104.

ПТАХИ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ. На території Кам'янець-Подільського району зареєстровано 205 видів: осілі (мешкають упродовж року) – 39, гніздяться та з'являються під час перельотів – 106, прольотні (спостерігаються тільки під час міграції) – 34, прилітають на зимівлю – 8, в окремі роки залітають з інших районів – 18 видів. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 20–21.

ПТАХОКОМБІНАТ. Серед директорів: (1967) – Олексій Ілліч Миронов. * Богданов В. Новизна: До 50-річчя Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 березня. – С. 2.

Пугачова, провулок. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Петропавлівська. # Пугачов Омелян Іванович (близько 1742 – 1775) – донський козак, керівник найбільшого у 18 столітті селянсько-козацького виступу в Росії.

ПУДЛІВЦІ, село. Входить (як і Улянівка) до Голосківської сільської ради. Перша згадка в документах – 1460. У селі народився самодіяльний художник Леонід Олексійович Сорокатий (10 травня 1942). За даними на 1998: дворів – 314, мешканців – 782. * Гарнага І. Пудлівці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1974. – 26 січня. – С. 4; Парова Валентина. І лунатиме дитячий сміх // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 1; Кузьмінська Людмила. Пісні над Пудлівцями: Фоторепортаж зі свята села // Край Кам'янецький. – 2006. – 16 листопада. – С. 3.

ПУНКТ ОХОРОНИ ГРОМАДСЬКОГО ПОРЯДКУ. У Кам'янці-Подільському діє 5 пунктів: зона № 1 (Центральний мікрорайон) – Князів Коріатовичів, 9; зона № 2 (Черемушки) – Пушкінська, 43; зона № 3 (Руські фільварки, селище цукрового заводу) – Володимира Максимчука, 1; зона № 4 (Старе місто, Підзамче, Біланівка, Польські фільварки) – Шевченка, 12а; зона № 5 (Жовтневий мікрорайон, селища Смирнова та Першотравневе) – Тридцяти років Перемоги, 8. * Шуханова Тетяна. Перші 10: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 9 червня. – С. 4; В нашому місті діє 5 пунктів... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 6.

ПУТТІ – зображення або скульптура маленького хлопчика у вигляді амура, ангела в живописній або скульптурній композиції. Притаманне мистецтву Ренесансу, бароко, рококо. У Кам'янці-Подільському чотири путті прикрасили тріумфальну браму в комплексі Кафедрального костелу. * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 273, 366.

*ПУШКІНСЬКА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки, Новий план, Черемушки. Виборчі дільниці № 2, № 17, № 18, № 19, № 25. Первісна назва – Богадільницька. Перейменовано на початку 20 століття на Пушкінську, оскільки пролягла мимо збудованого в 1899–1900 Пушкінського народного дому. Простягнулася із заходу на схід. З'єднує вулицю Ладигіна на Польських фільварках з вулицею Привокзальною на «Черемушках». Перетинає вулиці Суворова, Шевченка, Лесі Українки, Огієнка, Гагаріна, проспект Грушевського. Від вулиці Пушкінської відходять на північ вулиці Шмідта, Укмергеська, Каліська, провулки Калініна, Бульварний, на південь – вулиця Збарського, Пушкінський узвіз. На вулиці розташувалися міська лікарня № 1, НВК № 13 (утворився 2003 внаслідок об'єднання ЗОШ № 13 і ЗОШ № 3), крамниця «Під Левом» (відкрито 13 грудня 2003). # Пушкін Олександр Сергійович (1799 – 1837) – великий російський поет. * Теслик А. Свято вулиці // Прапор Жовтня. – 1980. – 27 червня. – С. 4; Розанова Л. «Ім'я Пушкінського дому...»: Сьогодні – 150 років з дня смерті О. С. Пушкіна // Прапор Жовтня. – 1987. – 10 лютого. – С. 3; Будзей О. Олександр Пушкін: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 23 серпня. – С. 5; Вулиця Пушкінська // Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 234–237.

ПУШКІНСЬКА, 10. Двоповерховий будинок у стилі російсбкого ампіру. 1810 збудував Зеро.

ПУШКІНСЬКА, 24. За даними Івана Гарнаги (1965), тут до 1939 жив Борис Андрійович Сугеров (2 серпня 1921 – 12 лютого 1943) – Герой Радянського Союзу (29 вересня 1943). * Гарнага І. Подвиг нашого земляка // Прапор Жовтня. – 1965. – 9 квітня. – С. 4; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 94–103.

ПУШКІНСЬКА, 31. Міська лікарня. Збудовано 1864–1872. Пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення. Влітку 1916 тут у шпиталі Південно-Західного фронту працював майбутній письменник Михайло Булгаков. * Пушкінська, 31 // Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 236, 237.

ПУШКІНСЬКА, 41. Житловий будинок. Став до ладу 1972. * Москаленко М. Подруги // Прапор Жовтня. – 1972. – 1 травня. – С. 4.

ПУШКІНСЬКИЙ, узвіз [спуск]. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 2. Відходить від вулиці Пушкінської на південь попри парк культури та відпочинку. По суті є тупиком. Найновіша споруда – багатоквартирний житловий будинок № 6 (квартири розподілено міськвиконкомом 3 грудня 1997). # Назву отримав від «матері» – вулиці Пушкінської. * Ось хто у теремку житиме: На ваше прохання // Подолянин. – 1997. – 19 грудня. – С. 6.

Пушкінський, бульвар. → Новий, бульвар.

Пушкінський, народний дім. Новий план. Сучасна адреса – Шевченка, 20. Закладено 1899 на честь 100-річчя з дня народження Олександра Пушкіна. Відкрито 3(17) січня 1901 новорічним ранком для 300 дітей. Мав невелику динамомашину для власного вжитку [Приходько В. Під сонцем Поділля. – 4-е видання. – Нью-Йорк – Мюнхен, 1967. – С. 129]. 1919 перейменовано на Шевченківський театр (театр імені Шевченка). 23 січня 1954 тут розпочав перший сезон Кам'янець-Подільський обласний пересувний російський драматичний театр. Нині міський Будинок культури. * Козлова Н. Якби стіни могли говорити // Радянське Поділля. – 1981. – 2 серпня; Козлова Н. Будинок пам'ятає: Історія ще одного архітектурного пам'ятника // Прапор Жовтня. – 1981. – 12 вересня. – С. 4; Нестеренко В. УНР: зоряний час театру // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 19 травня. – С. 5, 6; Из епархиальной жизни // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 29 грудня. – С. 2; 100 років Будинку культури. – Кам'янець-Подільський, 2001. – 20 с.; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 277–279.

*П'яна вулиця. Старе місто. Народна назва в 19 столітті сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Старобульварної. # Назву дано чи то через велику кількість винарень, шинків і трактирів на вулиці, чи, можливо, тому, що тут перехожим часто траплялися п'яниці, яких вели до поліційного управління. Втім, оскільки вулиця не йшла прямо, а звертала вбік за будинком поліцмейстера (нині споруда частково відновлюється), то була слушна нагода назвати її П'яною. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 125.

П'ЯТА ШКОЛА. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 59. Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 січня 1984 середній школі № 5 надано ім'я Миколи Бажана. Ухвалою міськвиконкому від 9 липня 1992 СШ № 5 імені Бажана ліквідовано, а на її базі створено українську експериментальну спеціалізовану гімназію. Сучасна назва (від жовтня 1999) – спеціалізована загальноосвітня школа І–ІІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням математики та інформатики. Веде відлік від приватного жіночого училища Славутинської, відкритого 1901. Після війни (1944–1954) – 5-а середня жіноча школа. Заняття в новому корпусі, розрахованому на 960 місць, проводяться з 1 вересня 1971. Директори – Ніна Антонівна Семенова, [1965] Лідія Іванівна Лебединська, від 4 серпня 1969 – Семен Семенович Цішевський (помер 2006), Олександр Амвросійович Будник, від 15 серпня 1973 – Олександр Якович Кожушко, від 3 серпня 1985 – Сергій Йосипович Дужев, Тетяна Вільгельмівна Танська. Серед найвідоміших випускників – Тетяна Нилівна Яблонська, Наталія Омелянівна Кащук. У жовтні 1984 відкрито музей Бажана; 2001 на його базі створено музей історії школи; 8 жовтня 2004 повторно відкрито музей Бажана. * Подільська О. Учбовий рік розпочався // Прапор Жовтня. – 1944. – 3 вересня. – С. 2; Іванова М. Збираючись у путь-дорогу // Прапор Жовтня. – 1965. – 3 лютого. – С. 4; Продеус М. Наша гордість // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 вересня. – С. 3; Сьогодні Кам'янець-Подільська середня школа № 5 гостинно розчинила свої двері... // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 вересня. – С. 3; Цішевський С. У новій школі // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 вересня. – С. 3; Про учнівську профорієнтацію: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 листопада. – С. 2; Поліщук П. Віват, гімназіє // Край Кам'янецький. – 1993. – 26 січня. – С. 2; Реорганізації шкіл: прямі і зворотні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 15 жовтня. – С. 3; Воронюк Людмила, Чернецький Ігор. ЗОШ № 5: мовою історичних фактів: До 100-річчя навчального закладу // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 6; «Вчимося не заради школи, а для життя» (Сенека): Ювілей // Подолянин. – 2001. – 5 жовтня. – С. 4; Воронюк Л. А., Чернецький І. С. Кам'янець-Подільська СШ № 5: історія і сучасність // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 167–170.

«П'ЯТАЧОК», жваве місце торгівлі перед центральним ринком на проспекті Грушевського. * Скинулись на «п'ятачок»: Місто // Подолянин. – 2001. – 26 січня. – С. 1; Шуханова Тетяна, Міркотан Ольга. «Куда идём мы с пятачком?»... // Подолянин. – 2002. – 26 липня. – С. 3; «П'ятачка» не буде // Сім днів. – 2006. – 24 серпня. – С. 2; Варіанти долі «п'ятачка» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 серпня. – С. 2; Розквіт «п'ятачка»? // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 2.

П'ЯТИДЕННИЙ РОБОЧИЙ ТИЖДЕНЬ З ДВОМА ВИХІДНИМИ (П'ЯТИДЕНКА). На кабельному заводі ще 1962 основні виробничі дільниці перейшли на п'ятиденний робочий тиждень, з травня 1966 на новий режим роботи перейшли всі служби заводу. 1966 з двома вихідними працювали інструментальний і штампувальний цехи електромеханічного заводу, з 1967 – всі цехи. 1 січня 1967 на 5-денку перейшов металозавод. 7 березня 1967 ЦК КПРС, Рада Міністрів СРСР, ВЦРПС ухвалили встановити в Радянському Союзі п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Відповідний указ Президія ВР СРСР видала через 6 днів. 22 березня 1967 ЦК КПУ провів нараду з цього приводу. 1 травня 1967 на п'ятиденку перейшов завод ім. Петровського. * Слід в історії // Незалежність. – 2002. – 7–13 березня. – С. 2; Календарь: 5–11 марта // Столичные новости. – 2002. – 5–11 марта. – С. 14; Абрамов В. З двома вихідними // Прапор Жовтня. – 1966. – 20 грудня. – С. 2; Трудова п'ятиденка // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 березня. – С. 1; Гончаров Й. З двома вихідними // Прапор Жовтня. – 1967. – 24 березня. – С. 2; На порядку денному – п'ятиденка // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 березня. – С. 1; Богданов В. Розмова про п'ятиденку // Прапор Жовтня. – 1967. – 31 березня. – С. 3; Осін М. Одностайно // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 квітня. – С. 1; Романов М. П'ятиденка – добре! // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 квітня. – С. 2; Урода Б. Швейники – за! // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 квітня. – С. 2; Що дає п'ятиденка: У блокнот агітаторові // Прапор Жовтня. – 1967. – 19 квітня. – С. 2; Гораш С. Напередодні // Прапор Жовтня. – 1967. – 26 квітня. – С. 3; Штенгель А. В умовах п'ятиденки // Прапор Жовтня. – 1968. – 18 листопада. – С. 2.

П'ятнадцята школа. Черемушки. Сучасна адреса – проспект Грушевського, 17. Збудовано на 960 місць. Відкрито 1 вересня 1964. У перший рік роботи прийняла 807 учнів. Серед випускників: український поет Сергій Пантюк (1983), доктор педагогічних наук Вадим Мендерецький, доктор економічних наук Ірина Садовська, генерал-майор інженерних військ, начальник управління інженерних військ України Вадим Ковальський, генерал СБУ Анатолій Бадєєв, полковник Анатолій Боровський. У школі навчалися заступник міського голови Володимир Казачук, директор НВК № 8 Георгій Сухович. Директори школи: 1964–1984 – Євген Миколайович Баценко, 1984–1987 – Володимир Петрович Тюрін, 1987–1999 – Іван Михайлович Гораш, від 1999 – Василь Петрович Слободянюк. * Соціалістичні зобов'язання... міста на 1964 рік // Прапор Жовтня. – 1964. – 5 лютого. – С. 2; Нова школа в привокзальному районі: Кам'янець-Подільський будується / Малюнок Д. Брика // Прапор Жовтня. – 1964. – 8 липня. – С. 3; Урода Б. Йдуть заняття: З нового року – широкого кроку // Прапор Жовтня. – 1964. – 4 вересня. – С. 4; [Фотоінформація] // Прапор Жовтня. – 1966. – 11 червня. – С. 2; Коваль В. Грамота міністерства – школі № 15 // Прапор Жовтня. – 1968. – 15 травня. – С. 3; Михальська Г. ЗОШ № 15 40 років! // Фортеця. – 2004. – 7 жовтня. – С. 12; Федоришина С. П'ятнадцятій – сорок!: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 8 жовтня. – С. 6; Гординчук М. 40 років... за партою: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 8 жовтня. – С. 6.

*П'ЯТНИЦЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990 – вулиця Бебеля. Попередні назви – П'ятницька, Соборна, Вірменська. Офіційно назву П'ятницька надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило міністерство внутрішніх справ. Найсхідніша з трьох вулиць, що з'єднують Польський і Вірменський ринки. Торговий провулок (нині без назви) та Іоанно-Предтеченська вулиця з'єднують П'ятницьку вулицю з Довгою. На думку Ольги Пламеницької, наприкінці 15 століття територія домініканського кляштору розширилася на схід і поглинула давню П'ятницьку вулицю, у зв'язку з чим вона змінила трасування й зайняла теперішнє положення. 1888 вогонь знищив будинки П'ятницької вулиці. За даними Сергія Шкурка (1970), після Великої Вітчизняної війни з 16 будинків вулиці залишилося тільки 5 (сучасні №№ 2, 5, 7, 9, 11). Будинки №№ 1 і 3 відбудовано 1958 зі зміною архітектурного вигляду. Будинок № 1 як аварійний розібрано 1988. На вулиці розмістилися картинна галерея, дирекція НІАЗ «Кам'янець», офіс поліграфічної фірми «Художньо-виробничі майстерні». 10 листопада 2006 освячено каплицю Параскеви П'ятниці в мурі між будинками № 7 і № 9. # Назву дано за дуже давньою православною церквою Параскеви П'ятниці (між 1580 і 1893 переосвячено на церкву святого Іоанна Предтечі, яка дала назву Іоанно-Предтеченській вулиці). * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Шкурко С. Каменец-Подольский. – 1962. – С. 94. – (Машинопис); Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 10. Вулиця Бебеля // Прапор Жовтня. – 1970. – 7 березня. – С. 4; Терлецький А. Імені Бебеля і Червоних прикордонників: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1982. – 18 грудня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 81; Будзей Олег. П'ятницька: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 8 листопада. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 251–258; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 120–121.

*П'ЯТНИЦЬКА, 1. Будинок середини 19 століття. У 17–18 століттях тут стояли дві кам'яниці. Зруйновано під час Великої Вітчизняної війни. Відбудовано 1958 (за даними Сергія Шкурка) або 1959 (за даними Ганни Ківільші). Після відбудови змінив архітектуру. Через аварійний стан розібрано в квітні 1988. Зберігся давній кам'яний триповерховий підвал з галереями. Будинок – пам'ятка архітектури місцевого значення (№52-Хм, розпорядження № 438 представника Президента України від 16 квітня 1993).

*П'ЯТНИЦЬКА, 3. Двоповерховий житловий будинок. На вулицю виходить 12 вікон. Зведено в середині 19 ст. Зруйновано під час Великої Вітчизняної війни. Відбудовано 1958 (за даними Сергія Шкурка). Після відбудови змінив архітектуру.

*П'ЯТНИЦЬКА, 5. Пам'ятка архітектури місцевого значення (№1-Хм, ухвала облвиконкому від 4 вересня 1982) – житловий будинок 18 століття. Має 2 поверхи, 5 вікон на вулицю. Один із 5 будинків, що зберігся після Великої Вітчизняної війни. Будинок Баласановича, в якому збиралася масонська ложа «Осіріс».

*П'ЯТНИЦЬКА, 7. Пам'ятка архітектури місцевого значення (№2-Хм, ухвала облвиконкому від 4 вересня 1982) – житловий будинок 18 століття. Має 2 поверхи, 5 вікон на вулицю. Один із 5 будинків, що зберігся після Великої Вітчизняної війни. Перший житловий будинок, викуплений приватною особою. Його вже давно зняли з балансу як житловий. Новий власник зробив капітальний ремонт, провів комунікації і влаштував квартири для себе та своєї родини. * Семенова Н. Нове життя старого каменю: 18 квітня – День пам'яток історії і культури // Подолянин. – 2004. – 16 квітня. – С. 4.

*П'ЯТНИЦЬКА, 9. Пам'ятка архітектури національного надбання. Один з 5 будинків, що зберігся після Великої Вітчизняної війни. У 1658–1670 – будинок Руського магістрату. Після реставрації 1978–1980 (архітектор Віктор Полегкий) у будинку розмістилася адміністрація Кам'янець-Подільського державного історико-архітектурного заповідника (від 30 квітня 1998 – Національний історико-архітектурний заповідник «Кам'янець»). Водовідлив із даху оформлено у вигляді дракона. У дворі будинку в липні 1992 інтерв'ю для місцевого телебачення давав Віктор Андрійович Ющенко – тоді перший заступник голови правління банку «Україна». * Гарнага І. Руський магістрат // Радянське Поділля. – 1980. – 21 листопада; Гарнага І. Руський магістрат: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 3 вересня. – С. 4; Русского магистрата дом, XVII в. (ул. Бебеля, 9) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР: Иллюстрированный справочник-каталог в четырёх томах. – Т. 4. – К.: Будівельник, 1986. – С. 180–181; Вінюкова В. М. До історії церковного будівництва в Кам'янці-Подільському (XIV–XIX ст.) // Матеріали X подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2000. – С. 154–155; Осетрова Галина. Вірменські квартали // Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів: Центр Європи, 2003. – С. 253–254; Osietrowa Gałyna. Dzielnica ormiańska // Kamieniec Podolski: Przewodnik turystyczny. – Lwów: Centrum Europy, 2005. – S. 277–278; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів: Світ, 2005. – С. 50–52.

*П'ЯТНИЦЬКА, 11. Пам'ятка архітектури національного надбання. Один з 5 будинків, що зберігся після Великої Вітчизняної війни. 16 липня 1971 на будинку урочисто відкрито меморіальну дошку Степану Руданському та Анатолію Свидницькому (→ Руданському та Свидницькому меморіальна дошка). * Старые здания Каменецкого духовного училища // Подолия. – 1914. – 11 мая. – С. 2–3; Духовной семинарии старый дом, 1789–1790 гг. (ул. Бебеля, 11). Охр. № 1650 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 152; Спігер В. У пам'яті народній // Прапор Жовтня. – 1971. – 21 липня. – С. 3; Худицький В. Пам'ятка трьох століть: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1982. – 24 вересня. – С. 4.

*П'ЯТНИЦЬКА, 2. Пам'ятка архітектури національного надбання. Один із 5 будинків, що зберігся після Великої Вітчизняної війни. * Жилой дом, XVI–XIX вв. (ул. Бебеля, 2). Охр. № 1649 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 154–155.

*П'ЯТНИЦЬКА, 4, 6, 8, 10, 12. Житлові будинки, зруйновані під час Великої Вітчизняної війни. Збереглися тільки підземні частини. Пам'ятка містобудування й архітектури місцевого значення (№53-Хм, розпорядження № 438 представника Президента України від 16 квітня 1993). 1990 Київський науково-дослідний інститут теорії та історії архітектури й містобудування розробив проект регенерації цих будинків як східного боку кварталу № 6.

П'ятницька (Святої Параскеви П'ятниці) церква. Старе місто. Нині не існує. Дала назву П'ятницькій вулиці. * Троицкий П. Каменецкий кафедральный Св. Иоанно-Предтеченский собор // Подольские епархиальные ведомости. – 1862. – № 2. – С. 25–32; Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 17–18.

РАДГОСПНИЙ, провулок. Виборча дільниця № 11. Розташувався між селищами Першотравневе та Смирнова. Має форму літери Н, дві стійки якої двічі з'єднують Нігинське та Хмельницьке шосе, а перемичка – ці дві стійки між собою.

РАДГОСП-ТЕХНІКУМ. Створено 1921 в селі Говори Осламівської волості Новоушицького повіту як сільськогосподарську профшколу: 16 березня агрономічна нарада про Новоушицьких повітових відділах – земельному та народної освіти – ухвалила відкрити в Говорах професійну школу імені Івана Франка, 7 червня цю ухвалу було затверджено, 1 липня призначено директора, 3 серпня оголошено прийом учнів, 1 жовтня розпочалися заняття. Школа готувала агротехніків рільництва, садівництва, городництва та бджільництва. Навчання тривало три роки. 1930 Говорівська школа злилася з Маніковецькою, її реорганізували в агротехнікум зернових культур. 1953 переведено до Кам'янця-Подільського й перетворено на сільськогосподарський технікум. 1972 на базі колгоспів імені Мічуріна та імені Димитрова технікум реорганізовано в радгосп-технікум. Далі технікум, а сьогодні коледж ПДАТУ. * Ковтуник І. Виховуємо господарів землі: Радгоспу-технікуму 60 // Прапор Жовтня. – 1981. – 16 травня. – С. 3; Капущак Л. А ваш вибір?: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 3 липня. – С. 4.

РАДІО. Радіомовлення на Поділлі ведеться з 1924. Велику роль у популяризації радіо відіграло радіоаматорство. У Кам'янці-Подільському з ініціативи професора Бернацького, студентів інституту народної освіти Вознесенського, Макаревича було створено гурток любителів радіо. Внаслідок проведеної гуртківцями тривалої підготовчої роботи 8 вересня 1925 численна аудиторія слухала радіоконцерт. У цей час у Кам'янці-Подільському діє радіостанція. Велику роль у її створенні відіграло Товариство любителів радіо. Поступово радіофікуються села. Спершу радіоприймач установили в селі Руда. У жовтні 1926 Всеукраїнське управління сільбудинками відпустило кошти на відкриття трьох радіоустановок у подільських селах, зокрема, у Приворотті (нині Подільське). 1927 в Кам'янецькому окрузі діяло 28 радіоустановок. Наприкінці 1937 при Кам'янець-Подільському облвиконкомі створено обласний комітет радіоінформації. Відновив роботу в жовтні 1944. Спочатку обласне мовлення велося на Проскурів і Проскурівський район, а від листопада 1945 – на всю область. * Слідами неопублікованих листів // Прапор Жовтня. – 1946. – 29 вересня. – С. 1; Копилов, Степаненко, Костюк. Задоволити бажання радіослухачів // Прапор Жовтня. – 1947. – 8 серпня. – С. 1; Насмінчук Г., Коваленко С. «Говорить Москва»: Сьогодні – День радіо // Прапор Жовтня. – 1980. – 7 травня. – С. 3.

РАДІОВУЗОЛ. Завідувачі: (1946) – Кащин; (1946) – Халахур. * Вікторський Н. «Винувата тільки хата...» // Прапор Жовтня. – 1946. – 6 жовтня. – С. 2.

«РАДІОТАКСІ-055». Фірма (директор Микола Соломаха) 25 травня 2001 з нагоди п'ятиріччя на кам'янецькому таксовому ринку провела розіграш лотереї в барі «Оскар». * Дєвіна Тетяна. Лотерея – 055 – ювілей: Акція // Подолянин. – 2001. – 1 червня. – С. 11.

«РАДІСНІ Й СУМНІ, ТРАГІЧНІ І ЩАСЛИВІ ПОДІЇ У ПРИРОДІ, А ТАКОЖ ЦІКАВІ ТА ВАЖЛИВІ ПОДІЇ», книга кам'янчанина Івана Костянтиновича Кирилюка. Побачила світ улітку 2006 (напередодні 80-річчя автора). 432 сторінки, вклейка з чорно-білими фото (8 сторінок), вклейка з кольоровими фото (24 сторінки). * Будзей Олег. «І я уявив себе на їх місці»: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 7 липня. – С. 4; Життєві горизонти природолюба: Ювіляри // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 3.

Радянська, вулиця. Старе місто. Остання радянська назва давньої і нинішньої (з 11 вересня 1990) вулиці Вірменської.

РАДЯНСЬКА, вулиця. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

Радянська, площа. Старе місто. Нині (з 11 вересня 1990) майдан Вірменський ринок. # Названо 20 грудня 1927 на честь встановлення Радянської влади в Кам'янці-Подільському.

«РАДЯНСЬКА КАМ'ЯНЕЧЧИНА», газета. Орган Кам'янець-Подільського райкому Компартії України та районної Ради депутатів трудящих. Випуск газети започатковано 1944 під назвою «Сталінський клич». До 1 вересня 1954 виходила у четвер і неділю на двох сторінках, від 1 вересня 1954 – у середу, п'ятницю, неділю на чотирьох сторінках. 16 листопада 1956 змінила назву на «Радянська Кам'янеччина». Останнє число побачило світ 23 вересня 1959.

«РАДЯНСЬКИЙ СТУДЕНТ», багатотиражна газета. Видавалася в педінституті. Спочатку була стінгазетою, 29 січня 1957 побачило світ перше друковане число. Нині – «Студентський меридіан». * Суровий А. Як починався «Студентський меридіан» // Подолянин. – 2000. – 3 листопада. – С. 3; Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 116–117.

РАЄВСЬКОМУ, меморіальна дошка. Замкова, 1. Встановлено перед входом до Старої фортеці. Відкрито в липні 1976. Ескіз Дмитра Брика, виконання Леоніда Непийвида. На дошці є портрет Раєвського та напис, який стверджує, що тут 1816 р. поет-декабрист В. Ф. Раєвський створив таємний політичний гурток «Залізні персні». # Раєвський Володимир Феодосійович (1795 – 1872) – російський поет, декабрист. Засуджено до страти, яку замінили засланням до Сибіру. * Теслик А. Першому декабристові // Прапор Жовтня. – 1976. – 24 липня. – С. 4.

РАЙОН ЕЛЕКТРОМЕРЕЖ (РЕМ) КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ. Створено, згідно з наказом Міністерства енергетики від 10 вересня 1965, на базі Цвікловецького району електромереж. Адреса – Будівельників, 3 (на околиці селища цукрового заводу). Начальники: від квітня 1998 – Георгій Борисович Грубі (народився 14 травня 1951). * Бабляк Віталій, Марунчак Микола. Енергія Грубі: Ювілеї // Подолянин. – 2001. – 13 квітня. – С. 3; Урода Борис, Скоб'як Володимир. Енергія, що дає світло і життя // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 1, 2.

РАЙОННА ДИТЯЧА МУЗИЧНА ШКОЛА. Старе місто. Сучасна адреса – Троїцька, 2. Створено 1969 (наказ міністра культури УРСР від 13 червня). Директори – Віктор Пасєка, Микола Мельник, Євгенія Станішевська, Михайло Станько, з 12 травня 1999 Микола Тихоліз. 1975 відбувся перший випуск у класах флейти, труби, бандури, домри, баяна та акордеона, 1976 – фортепіано та скрипки. * [Оголошення про набір] // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 червня. – С. 4; За наказом міністра // Прапор Жовтня. – 1969. – 23 липня. – С. 2; Шевченко Ю. Струни серця // Прапор Жовтня. – 1976. – 15 травня. – С. 4; Шевченко Ю. Скрипалі і піаністи // Прапор Жовтня. – 1976. – 29 травня. – С. 4; У музичній – новий директор // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 14 травня. – С. 2; Гаврищук Анатолій. Відлуння шкільних акордів: Юні таланти // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 22 червня. – С. 5; Щедрий квітень: Знай наших! // Подолянин. – 2004. – 14 травня. – С. VIII; Тихоліз М. В. Осередок естетичного виховання // Сім днів. – 2004. – 21 травня. – С. 3; Тихоліз М. Колиска талантів: Кам'янець-Подільській районній дитячій музичній школі – 35 // Край Кам'янецький. – 2004. – 28 травня. – С. 2; Будзей О. Майбутнє починається сьогодні: Ювілеї // Подолянин. – 2004. – 28 травня. – С. 5.

РАЙОННА ЛІКАРНЯ (ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ – ЦРЛ). Відкрито у грудні 1951 на Підзамчі як Довжоцьку районну лікарню на 25 ліжок. 1952 розширено до 50 ліжок. Будівництво нового корпусу в селі Жовтневому розпочалося 1976. Збудовано п'ятиповерховий головний корпус, поруч – триповерхову поліклініку, двоповерхове стаціонарне дитяче відділення. Після зведення стін через брак коштів об'єкт став довгобудом. Новосілля відбулося тільки 1989. Головні лікарі: від 1951 – Василь Митрофанович Михайленко (15 березня 1925 – 20 жовтня 2001), від 1954 – Федір Савович Мартинчик (народився 1922, трагічно загинув 14 березня 1956), 1956–1985 – Семен Єфремович Флаксемберг (1925–1989), від вересня 1985 – Степан Іванович Гурома (1936), вересень 2000 – серпень 2004 – Аркадій Семенович Флаксемберг (6 вересня 1950). * Ф. С. Мартинчик: [Некролог] // Сталінський клич. – 1956. – 16 березня. – С. 4; Головний лікар: Наша вітальна листівка // Прапор Жовтня. – 1975. – 9 серпня. – С. 4; Мельник В. Кінець довгобуду: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 23 лютого. – С. 2; [Співчуття] // Прапор Жовтня. – 1989. – 6 вересня. – С. 4; Пачіс В. Справили новосілля: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1990. – 3 січня. – С. 3. Щур Олександр. Голосків. – Кам'янець-Подільський – Київ, 1999. – С. 300; Семенова Н. Від батька – до сина // Подолянин. – 2001. – 15 червня. – С. 3; Стрімко пішов угору // Подолянин. – 2004. – 20 серпня. – С. 2; Михайленко: Слід на землі // Подолянин. – 2005. – 21 жовтня. – С. 5.

Районний вузол електрозв'язку. Виділено 1 січня 1995 з районного вузла зв'язку. Сьогодні Центр електрозв'язку № 5 (ЦЕЗ № 5). * Мислюк Любов. Клієнт вдоволений, коли зв'язок безперебійний // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 15 листопада. – С. 1.

Районний вузол зв'язку (райвузол зв'язку, РВЗ). Начальник РВЗ від 29 жовтня 1971 до 1995 – Михайло Макарович Степанюк. 1 січня 1995 РВЗ реорганізовано у дві самостійні структурні одиниці: районний вузол електрозв'язку та районний вузол поштового зв'язку. * Розлучення по-зв'язківськи // Подолянин. – 1995. – 12 січня. – С. 1; Жилін Роман. «Что нам стоит дом построить!» // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 3.

Районний вузол поштового зв'язку. Виділено 1 січня 1995 з районного вузла зв'язку.

РАЙОННИЙ КОМІТЕТ НАРОДНОГО КОНТРОЛЮ. Ліквідовано 21 січня 1992. * Час вимагає нових рішень і нових дій: З сесії районної Ради народних депутатів // Край Кам'янецький. – 1992. – 25 січня. – С. 2.

Районний універмаг. Старе місто. Сучасна адреса – Зарванська, 7 (давня – Кірова, 1). Перебудовано два давні будинки, що збереглися після війни. Розпочав роботу 23 жовтня 1959. 18 червня 1962 в райунівермазі відкрито новозбудований салон готового одягу, плаття та взуття. Згодом надано ім'я «Смотрич». На фронтоні тильної глухої стіни є кругле віконечко. Його закривали залізні ґрати у формі п'ятикутної зірки, але, як 1994 помітили цікаві перехожі й журналісти, перевернутої, що, за даними окультних наук, є знаком сатани. 24 грудня 1996 продано на приватизаційному аукціоні: власником стало ТзОВ «Аргос». Згодом новим власником універмагу стала відома на всю Україну фірма «Фуршет». У січні 2004 місто відвідав генеральний директор фірми Ілля Битка. * Романюк І. Передсвятковий подарунок // Прапор Жовтня. – 1959. – 25 жовтня. – С. 4; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1962. – 14 червня. – С. 4; Кович В. Перший на Україні: З фотоапаратом по місту // Прапор Жовтня. – 1962. – 10 липня. – С. 4; У нестачі товарів винен... сатана?: Що робиться... // Подолянин. – 1994. – 23 лютого. – С. 4; ... Буде і «Фуршет»: Місто // Подолянин. – 2004. – 30 січня. – С. 2.

РАЙОННИЙ ЦЕНТР ЗАЙНЯТОСТІ. Як окрема структура працює від 1 січня 1997. Директор Володимир Пасатюк. * Пасатюк Володимир. У центрі уваги – безробітні // Подолянин. – 2005. – 23 грудня. – С. 4.

РАЙОННИЙ ЦЕНТР КУЛЬУРИ ТА МИСТЕЦТВ (РЦКМ). Шевченка, 41.

Райська брамка, хутір. Заснував на початку 19 століття Стах із Зміхова. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 107.

*Раковського вулиця. Старе місто. Одна з радянських назв (від 20 березня 1923 до 20 грудня 1927) південної частини сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Зарванської. # Раковський Християн (1873 – 1941) – політичний і державний діяч УРСР. Незаконно репресовано та розстріляно. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

РАМСАРСЬКА КОНВЕНЦІЯ. До водно-болотних угідь міжнародного значення, що охороняються відповідно до Рамсарської конвенції, 29 липня 2004 включено Бакотську затоку та Смотрицький каньйон.

Раколупці, село. 15 серпня 1966 Указом Президії Верховної Ради УРСР перейменовано на Барвінкове. Ухвалою Хмельницького облвиконкому від 21 березня 1984 Барвінкове вилучено з облікових даних.

Ракоші, провулок. Польські фільварки. Нині (від 27 грудня 1961) провулок Спартака. # Ракоші Матьяш (1892 – 1971) – угорський повоєнний комуністичний диктатор. Офіційно – генеральний секретар ЦК Компартії Угорщини (1945 – 1948). У червні 1948 внаслідок об'єднання комуністичної та соціал-демократичної партій створено Угорську партію трударів (УПТ); Ракоші очолив її ЦК, був (1952 – 1953) головою Ради міністрів Угорщини. За допущені помилки ухвалою ЦК УПТ у липні 1956 звільнено з партійних посад. У серпні 1962 виключено з партії. За режиму Міклоша Хорті довгий час (1926–1940) сидів у в'язниці. * Будзей О. Спартак і Ракоші: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 22 лютого. – С. 5.

РАТУША. Старе місто. Польський ринок, 1. Інша назва – будинок польського магістрату. Зазнала значних пошкоджень під час Другої світової війни. Першу чергу реставраційних робіт (архітектор Юрій Нельговський) виконано 1954–1955, завершено 1956. У ратуші 17 січня 2006 провела прес-конференцію Юлія Володимирівна Тимошенко. * Польского магистрата дом, конец XIV – XIX вв. (пл. Центральная, 1) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 1976–177; Кранюк Б. Чому затягнулась реставрація ратуші // Прапор Жовтня. – 1956. – 11 липня. – С. 3; Чому затягнулась реставрація ратуші: Слідами виступів «Прапора Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1956. – 19 вересня. – С. 3; Оберігати історичні пам'ятники: [Передова] // Прапор Жовтня. – 1957. – 19 липня. – С. 1; Козлова Н. Ратуша: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 5 лютого. – С. 4; Комісарова Т. Запрошуємо на виставку // Прапор Жовтня. – 1968. – 24 січня. – С. 3; Михайлов Д. Художня виставка // Прапор Жовтня. – 1968. – 6 лютого. – С. 4; Комісарова Т. Їх твори живуть // Прапор Жовтня. – 1968. – 13 лютого. – С. 4; Михайлов Д. Виставка творів художника-земляка // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 жовтня. – С. 4; Шемчук Я. Виставка творів Т. Яблонської // Прапор Жовтня. – 1970. – 12 грудня. – С. 4; Васильєв М. А годинник стоїть // Прапор Жовтня. – 1979. – 10 лютого. – С. 3; Козлова Н. Ратуша: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 21 липня. – С. 4; Мислюк Л. Ратуша: з авансом на гармонію: Старе місто // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 23 лютого. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 134–136; Юркова Галина. Комплекс нових експозицій в Ратуші // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 1 липня. – С. 9.

«РАТУША», кафе-бар у Старому місті (Польський ринок, 1). Відкрито 18 травня 2002 на першому поверсі Ратуші. * Будзей О. Нове життя старої Ратуші: Сьогодні і завтра // Подолянин. – 2002. – 28 червня. – С. 3.

РАЦС, реєстрація актів цивільного стану. Спочатку ЗАГС – запис актів громадянського стану, потім РАГС – реєстрація актів громадянського стану. Інституцію запроваджено 20 лютого 1919 декретом Ради народних комісарів України «Про цивільний шлюб та про ведення книг запису актів громадянського стану». Підпорядкування: органам внутрішніх справ, потім – виконкомам, від 1999 – управлінням юстиції. Міський відділ РАЦС розташувався на Гунській, 10 (від 1958). 1954–1984 службу очолювала Антоніна Павлівна Чорноіванова, від 3 жовтня 1984 – Людмила В'ячеславівна Лопатинська (народилася 18 серпня 1952), від 2006 – Ольга Петрівна Гуменна (народилася 17 квітня 1974). * Гайдамашко В. РАГС: святкуємо вперше // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 26 лютого. – С. 5; Міркотан О. Поріг долі: До свята // Подолянин. – 1999. – 5 березня. – С. 3; Гайдамашко Вікторія. Людмила Лопатинська: «За будь-яких обставин – допомогти людині»: Наш гість // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 5; Новий начальник реєстрацій: Кадри // Подолянин. – 2006. – 14 квітня. – С. 2.

РБУ (МІСЬКЕ ПІДРЯДНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ). Керівник Юрій Опанасович Мельник. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

РЕАНІМАЦІЙНИЙ АВТОМОБІЛЬ (РЕАНІМОБІЛЬ). 24 червня 2006 подарував міській лікарні Кам'янця-Подільського німецький бізнесмен Конрад Янке. * Шпильова Віра. Меценат привіз «рятівника» // Голос України. – 2006. – 28 червня. – С. 7; Скоб'як В. Реанімобіль... за 10 гривень // Край Кам'янецький. – 2006. – 29 червня. – С. 1; Краще бути здоровим. Втім, якщо... // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 1; Гординчук Микола. Дарунок німецького друга: Презентації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 30 червня. – С. 1, 2.

РЕГІОНІВ, партія. → Партія регіонів.

РЕЄСТР ДИМІВ ПОДІЛЬСЬКОГО ВОЄВОДСТВА 1493, документ. Складено для з'ясування та врегулювання системи податків із населення Подільського воєводства. Документ відшукав польський історик Олександр Яблоновський (1829–1913). Зокрема, використав його у статті «Поділля наприкінці XV століття», опублікованій 1880 в журналі «Ateneum» (польською мовою). Кількість димів була такою: Фридрівці (нині Залісся Перше) – 25, Ушиця (нині Стара Ушиця) – 22, Ісаківці – 20, Підпилип'я, Кульчіївці – по 19, Устя, Врублівці, Зіньківці – по 18, Верхні Панівці (в документі Нагірні Панівці), Думанів – по 17, Гуменці – 16, Нижні Панівці (в документі Долинні Панівці) – 15, Калиня – 3. * Грушевський М. Реєстр димів Подільського воєводства 1493 р. // АЮЗР. – Ч. 8. – Т. 2. – К., 1894; Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 15; Петров М. Б., Яков'юк О. П. Плоскирів – старовинне містечко Поділля XV–XVIII ст. // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 420; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 45. – Другий абзац.

Резервуарна, вулиця. Новий план. Первісна назва (на височайше затвердженому плані міста 1872) нинішньої (від 1944) вулиці Уральської. # Поблизу були резервуари джерельної води Гунських криниць.

РЕЛЬЄФ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ. * Гарнага І. Рельєф Кам'янеччини: Цікаво знати // Прапор Жовтня. – 1986. – 28 жовтня. – С. 3.

РЕМІСНИЧА, вулиця. Старе місто. Первісно з'єднувала вулиці П'ятницьку й Францисканську, перетинала Домініканську та Старобульварну, тобто мала протяжність три квартали. Сьогодні це – по суті, південна сторона майдану Польський ринок. До вулиці не приписано жодного будинку. Первісна назва, ухвалена міською думою 15(27) лютого 1900 і затверджена 1902 Міністерством внутрішніх справа Росії, – Реміснича. Інші давні назви, вказані Прусевичем (1915) – Домініканський провулок, Дешевий провулок. У радянський час (до 11 вересня 1990) – вулиця Клари Цеткін. Проходить повз Домініканський монастир. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 142; Будзей О. Реміснича: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 23 січня. – С. 6.

РЕМІСНИЧІ ЦЕХИ. * Гавриленко В. Печатки ремісничих цехів Кам'янця-Подільського // Прапор Жовтня. – 1976. – 27 березня. – С. 4.

«РЕММЕБЛІ», фабрика. Директор Захар Нафтулович Штейн. * Мельник В. Антресолі... у 52 тисячі карбованців // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 березня. – С. 1; Нам потрібні «Реммеблі» // Подолянин. – 1993. – 23 січня. – С. 1.

РЕСПУБЛІКАНСЬКА ПАРТІЯ УКРАЇНИ (РПУ). Голова ради міської організації РПУ – Володимир Стоцький. * На марші – республіканці // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 3.

РЕСТОРАН. * Новенко Г. Ресторан міста // Прапор Жовтня. – 1945. – 26 жовтня. – С. 2; Вікторський Н. Чи не вип'єте чайку?: На побутові теми // Прапор Жовтня. – 1946. – 21 квітня. – С. 2; «Чи не вип'єте чайку?»: Слідами виступів «Прапора Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1946. – 19 червня. – С. 2.

РЕТРАНСЛЯТОР. У серпні 1964 у Кам'янці-Подільському було близько 300 телевізорів. 15 серпня 1964 газета «Прапор Жовтня» вперше надрукувала телепрограму. Оскільки передачі приймали з Чернівців, зображення на екранах були бліді, невиразні. Будівництво телеретранслятора розпочато у вересні 1964 (мав стати до ладу до кінця року, його введення в експлуатацію було включено до соціалістичних зобов'язань міста на 1964 рік, оприлюднених 5 лютого 1964). Введено в дію в серпні 1966. Стояв на вулиці Загородній (нині проспект Грушевського). Висота – 83,5 м (був найвищою спорудою області), радіус прийому – 12–15 км на кімнатну антену. 1 січня 1984 вступив у дію Кам'янець-Подільський телеретранслятор біля села Кульчіївці, який забезпечив передачу першої програми центрального телебачення СРСР на дециметрових хвилях. 1 жовтня 1985 він став транслювати програми УТ-1. Старий ретранслятор відключили 1 січня 1987. * Соціалістичні зобов'язання... міста на 1964 рік // Прапор Жовтня. – 1964. – 5 лютого. – С. 2; Подарунок телеглядачам міста: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1964. – 2 вересня. – С. 2; Діє ретранслятор: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1966. – 26 серпня. – С. 4; Пускові 1983-го // Прапор Жовтня. – 1983. – 19 січня. – С. 1; Мельник В. Щоб не зірвати пуску: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1983. – 28 вересня. – С. 3; На ваші екрани...: Запитуй – відповідаємо // Прапор Жовтня. – 1985. – 2 квітня. – С. 4; Мельник В. Світло голубого екрана: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1985. – 12 жовтня. – С. 4; Вакарук І. Чи показує ваш телевізор?: Дзвінок у редакцію // Прапор Жовтня. – 1987. – 17 січня. – С. 4; Друга програма ЦТ: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1990. – 31 березня. – С. 1.

РЕФЕРЕНДУМ, інструмент прямої демократії, волевиявлення з приводу тих чи інших проблем шляхом загального голосування всіх громадян. Кам'янчани тричі брали участь у референдумах – Всесоюзному (17 березня 1991) та двох Всеукраїнських (1 грудня 1991, 16 квітня 2000). Місцеві референдуми в Кам'янці-Подільському не проводилися. 11 лютого 2001 мешканці села Слобідка-Малиновецька на референдумі висловилися за перехід із Гринчуцької сільської ради до Сокільської. * Референдум // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1056; В'ячеслав Дубицький: «Прийдіть і зробіть вибір!»: Референдум-2000 // Подолянин. – 2000. – 7 квітня. – С. 1.

РИБИ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ. Іхтіофауна середньої течії Дністра та його приток на території Кам'янець-Подільського району представлена 40 видами риб. Численними й звичайними рибами на Кам'янеччині є плітка, краснопірка, лящ, окунь річковий, судак звичайний, щука, пічкур звичайний, верховодка звичайна, гірчак, карась сріблястий, короп та інші. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 18.

Рибна, вулиця (Рибний ряд). Старе місто. Цю вулицю колись утворював ряд будинків, в якому стояла і ратуша. Після визволення міста з німецької окупації від центрального майдану Старого міста залишилися руїни – і вулицю не відновили. # Назва походить від того, що тут у крамничках продавали свіжу рибу.

РИЗАЛІТ – частина будинку, що виступає за основну лінію фасаду. Ризаліти мають, наприклад, будинок комерційного (Південноросійського промислового, згодом Об'єднаного) банку (нині – училище культури; Зарванська, 3), палац Чарторийських (Зарванська, 13), будинок Селянського поземельного банку (Шевченка, 17).

Рикова, вулиця. Польські фільварки. Нині вулиця Суворова. # Риков Олексій Іванович (1881 – 1938) – голова Ради народних комісарів СРСР (1924–1930), нарком пошт і телеграфів, нарком зв'язку СРСР (1931–1936). Репресовано, посмертно реабілітовано.

РИМО-КАТОЛИКИ. У місті римо-католицьке об'єднання зареєстровано 1978. Для задоволення релігійних потреб вірян міськвиконком передав громаді приміщення церкви на Нігинському шосе, 32, відреставроване за рахунок парафіян. 18 травня 1989 міськвиконком відмовився передати вірянам Петропавлівський костел, запропонував їм взамін Тринітарський костел. * Музей чи костьол?: Чутки і дійсність // Прапор Жовтня. – 1989. – 27 травня. – С. 1; Музей, а не костьол // Прапор Жовтня. – 1989. – 7 червня. – С. 1.

РИНОК – у давніх містах головний майдан, який був центром господарського та громадського життя, прикрашений багатоповерховими спорудами, нерідко з ратушею; місце торговищ, зборів, урочистостей. У Старому місті Кам'янця-Подільського, де у середні віки сформувалося три основних національних громади – руська (тобто, українська), польська та вірменська, сформувалося, за концепцією низки дослідників, і три ринки – руський (на півночі), польський (у центрі), вірменський (на півдні), що відповідно знайшло відображення в сучасній топографії Старого міста, де є майдани Руський ринок, Польський ринок і Вірменський ринок. Низку принципових зауважень до цієї концепції (зокрема, про те, що на півночі Старого міста ніколи не було руського ринку) висловила Ольга Пламеницька. * Ринок // УСЕ-2003. – С. 1043.

Ринок, майдан. Старе місто. Одна з давніх назв сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Польський ринок.

РИХТА, село. Центр Рихтівської сільської ради (підпорядковане село – Лісківці). У селі народився Дмитро Сергійович Васильянов (8 червня 1956) – заступник міського голови Кам'янця-Подільського, головний лікар міської лікарні. * Рихта // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 362; Сіцінський Ю. Оборонні замки Західного Поділля XIV–XVII ст.: Історично-археологічні нариси. – Кам'янець-Подільський, 1994. – С. 66–68; Гарнага І. Рихта: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1974. – 23 лютого. – С. 4.

РИХТІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Рихта й Лісківці. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1348 (чоловіків – 615, жінок – 733). Голови: 2002–2006 – Олександр Васильович Алексєєв (народився 15 червня 1949; обрано 7 квітня 2002); від 2006 – Володимир Іванович Тимчук. * Рихта має голову // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 1; Наш календар. Хто і коли народився? // Край Кам'янецький. – 2005. – 2 червня. – С. 3; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

РИХТІВСЬКИЙ ЗАМОК. * Замки в Жванці та Рихті // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 22.

«РІДНИЙ МІЙ КРАЮ», репертуарно-методичний посібник подільського композитора й педагога Анатолія Антоновича Гуківського, виданий у травні 2006 у Кам'янці-Подільському накладом 1000 примірників. Містить 20 авторських пісень, 12 інструментальних творів, методичні поради до них. Збірку відкривають «Слово про автора» Миколи Мельника та «Його душі покликання» Володимира Панчука. * Будзей Олег. Патрони для революції: Книгозбірня // Подолянин. – 2006. – 2 червня. – С. 6.

РІЗДВА ПРЕСВЯТОЇ БОГОРОДИЦІ, церква в селі Малинівці. Відома з 18 століття. Близько середини 18 століття це була мала, дерев'яна, обліплена глиною, покрита соломою церква без бані. 1740 мала 15 парафіян. 1771–1774 збудовано нову церкву – теж дерев'яну. 1844 приписано до церкви в селі Гринчук. 1875 стараннями священика села Гринчук Василя Пашути церкву оновлено. Оновлену церкву освячено 8(20) вересня 1876 – в день Різдва Пресвятої Богородиці. 1894 відновлено самостійну парафію; священиком став Володимир Смогоржевський. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 301.

Різницька, вулиця. Старе місто. Найдавніша назва давньої та сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Довгої. У радянський час – вулиця Рози Люксембург.

РІПИНЦІ, село. Входить до Орининської сільської ради. У селі народився письменник Степан Олексійович Снігур (1915 – 1985).

РІЧКИ. Південною межею Кам'янець-Подільського району (кордоном із Чернівецькою областю) є Дністер, а його притоки Збруч та Ушиця є відповідно західною межею (кордоном із Тернопільською областю) та східною межею (порубіжжям з Новоушицьким районом) Кам'янець-Подільського району. Територію району з півночі на південь перетинають притоки Дністра – Жванчик, Смотрич, Мукша, Тернава, Студениця, притока Збруча – Кізя, притока Ушиці – Жван. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 14.

РІЧНА, вулиця. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Давня назва (до війни) – Набережна. Тягнеться вздовж лівого берега річки Смотрич. Навпроти неї на правому березі розташувалися Карвасари, з якими Річну зв'язує підвісна кладка через Смотрич.

Робітфаку, вулиця. Новий план. Одна з радянських назв нинішньої (від 1961) вулиці Гагаріна. # Робітфак (робфак) – робітничий факультет.

РОБОТОДАВЕЦЬ РОКУ. 18 березня 2006 Кабінет Міністрів України визначив по три найкращі роботодавці України за 2005 рік у дев'яти групах. У п'ятій групі (1001–5000 працівників) серед трьох переможців названо відкрите акціонерне товариство «Подільський цемент» (ще два переможці – ДП «Маріупольський морський торговельний порт» і ЗАТ «Оболонь»).

«РОВЕСНИК», дитячий клуб при ЖЕК № 1. Відкрито 1981. * Тупикова Н. Подарунок школярам // Прапор Жовтня. – 1981. – 4 лютого. – С. 4.

РОГІЗНА, село. Входить до Калачковецької сільської ради. Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Рогізни приєднано село Вільямівка. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 23 січня. – С. 4.

«Родина» (українською – «Батьківщина»), кінотеатр, відбудований на місці спаленого фашистами кінотеатру імені Войкова (сучасна адреса – Шевченка, 41). Автором першого проекту відбудови був інженер-будівельник Радзієвич. Передбачалося відбудувати кінотеатр таким, яким він був до війни. 1948 головний архітектор міста Микола Олексійович Масловський вніс великі корективи до проекту – як у планування, так і в інтер'єри оформлення всіх приміщень і фасадів кінотеатру. Було передбачено добудову на другому поверсі концертного залу та виходу на другий поверх, побудову каси та касового вестибюлю. За рахунок будинку колишнього тубдиспансеру, який відбудові не підлягав, збудували на першому поверсі кабінет директора та бухгалтерію, на другому – читальний зал, кімнату для шахів і вихід на веранду над касовим вестибюлем. Відкрито відбудований кінотеатр 7 січня 1950. Першим показали фільм «Сталінградська битва» (7–8 січня – першу, а 8–13 січня – другу серію). 7 січня 1950 відновив виступи перед сеансами симфонічний оркестр під орудою Зденека Комінека. Після смерті маестро (2 листопада 1950) оркестром керував Василь Белім, нові пісні та романси виконувала його дружина – Віра Дніпрова. Після того, як 9 липня 1961 Белім трагічно загинув, останнім керівником оркестру (до 1963) був Костянтин Голубовський. 1 серпня 1959 в кінотеатрі «Родина» запрацював літній кінозал на 550 місць з денною кінопроекцією. Від весни 1964 кінотеатр «Родина» – знову кінотеатр імені Войкова. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1950. – 6 січня. – С. 2.

РОЖАНКА, наріжна башта Старого замку. Досліджуючи башту, Євгенія Пламеницька виявила на ній сліди старих зубців бійниць. 1969 ці зубці відновлено. Роботи вів муляр п'ятого розряду Андрій Богуцький. 29 березня 1944 при захисті міста загинули гвардії рядові Василь Ноженко та Михайло Криловський, які обстрілювали німців через бійниці башти Рожанка. 22 червня 2001 р. їх останки з усіма почестями перепоховано зі Старої фортеці в сквер Васильєва. * Туровський А. Дві години у середньовіччі: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1969. – 9 серпня. – С. 3; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 22; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 91–92.

Рожківський, хутір. 1939 увійшов до складу села Брага.

«РОЗБУД», відкрите акціонерне товариство (ВАТ). Первісно – державне підприємство з виготовлення будівельних розчинів. Створено на початку 1994 внаслідок відокремлення від заводу залізобетонних виробів і конструкцій окремо розташованої дільниці з виготовлення будівельних розчинів. 1996 реорганізовано у ВАТ «Розбуд». Від 1994 директор державного підприємства, від 1996 – голова правління ВАТ Олександр Станіславович Бродовський (народився 30 травня 1961). # «Розбуд» – скорочення від «Розчини будівельні». * Бабляк Віталій. Імідж розбудовується роками: Ювілеї // Подолянин. – 2001. – 25 травня. – С. 3; Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6; Михальська Галина. Лідер будівництва – ВАТ «Розбуд» // Сім днів. – 2006. – 6 липня. – С. 7; Марунчак Микола. Будівельний лідер з Кам'янця // Ділове місто. – 2006. – 16 листопада. – С. 8–9.

РОЗВАДОВСЬКОГО, вулиця. Мікрорайон Жовтневий. Виборчі дільниці № 9, № 10. Назву вулиці надано 17 травня 1979 у зв'язку з проектуванням другої черги мікрорайону. На вулиці розташувалася ЗОШ № 17. # Розвадовський В'ячеслав Костянтинович (1875–1943) – український художник. Заснував і очолював (1905–1908) художню школу для сільських дітей у Кам'янці-Подільському. * Паравійчук А. Герой Праці Узбекистану: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1973. – 17 січня. – С. 4; Розвадовський К. Вдячні за пам'ять: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1984. – 25 січня. – С. 4; Будзей О. В'ячеслав Розвадовський: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 8 лютого. – С. 4.

РОЗВАДОВСЬКОГО, 8. ЗОШ № 17 (сімнадцята школа).

Розвитку людини, факультет Кам'янець-Подільського державного педагогічного університету. Реорганізовано 27 вересня 2001 в Інститут соціальної реабілітації та розвитку дитини (ІСРРД) у складі університету. У 1993–1997 – дефектологічний факультет педагогічного інституту.

«РОЗМАЙ», самодіяльний ансамбль пісні і танцю Кам'янець-Подільського районного Будинку культури (нині – районного Центру культури та мистецтв). Створено в травні 1966 з ініціативи Павла Артемовича Фараонова. Перший керівник і диригент – Василь Дмитрович Доронюк. 1975 ансамбль припинив діяльність. Відновлено 1985. Керівники: від 1985 – Анатолій Федорович Лис, від 1999 – Василь Дмитрович Моцик. 22 січня 1990 колегія Міністерства культури УРСР надала ансамблю звання народного самодіяльного колективу. * Урода Борис. «Розмай»: сьогодні і завтра: обрії культури // Край Кам'янецький. – 2006. – 31 серпня. – С. 3.

РОКОКО, стиль у європейському мистецтві близько 1720–1780. Часто вважається останньою фазою бароко. Головні риси: зв'язок із придворною культурою, сентименталістичні тенденції, ідилічність, легкість і вигадливість форми, екзотичні мотиви. У Кам'янці-Подільському стиль рококо панує, після реставрації, в інтер'єрі костелу домініканців (Домініканська, 1). Декор з елементами бароко й рококо характерний, після перебудови на початку 19 століття, для західного фасаду будинку на Довгій, 17. * Рококо // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1075–1076; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 146, 241.

«РОКОР» (БАГАТОПРОФІЛЬНЕ ВИРОБНИЧЕ ТОВАРИСТВО «РОКОР»), ТзОВ (товариство з обмеженою відповідальністю). Створено 19 листопада 1992. Директор від 1992 – Олександр Петрович Конюшенко. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6; Сарканич Василь. Поступ «Рокора»: 16 серпня – День будівельника // Подолянин. – 2005. – 12 серпня. – С. 3; Дубик Галина. Якісне та довговічне житло для нащадків // Сім днів. – 2006. – 3 серпня. – С. 7.

РОЛЛЕ Юзефу, мармурова плита в кафедральному костелі. На ній є напис польською мовою: «Син цієї землі, минуле її любив, вивчав та узагальнював, а скарби її поважати вчив». # Ролле Юзеф Антоній (1830 – 1894) – польський лікар, історик. Жив і працював у Кам'янці-Подільському з 1861. * Баженова Стефанія. Юзеф Антоній Роллє: життя, діяльність, творчість. – 2-е видання. – Кам'янець-Подільський, 2002. – 180 с.

Романовський, проспект. Новий план. Назва вулиці Шевченка у 1913–1918. # Романови – царська династія в Росії з 1613. У Російській імперії 1913 широко відзначалося 300-річчя дому Романових. * Паравійчук А. Шевченко і Кам'янець-Подільський // Прапор Жовтня. – 1972. – 10 березня. – С. 3.

РОМАНС, невеликий словесно-музичний твір, звичайно ліричного змісту, для голосу з музичним супроводом (фортепіано, гітари, арфи тощо). Також – невеликий ліричний (переважно інтимного характеру) вірш, покладений на музику. Зачинателем романсу вважають австрійського композитора Франца Шуберта. В Україні розвинутій формі романсу передувала пісня-романс. 1961 в Києві видано збірку «Українські народні романси», до якої увійшов твір «Повій, вітре, на Вкраїну» (ліричний вірш Степана Руданського, покладений на музику Людмилою Івановою). * Булат Т. П. Романс // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 9. – К., 1983. – С. 452; Пісні літературного походження. – К., 1978. – С. 470.

«РОМАШКА», ресторан райспоживспілки в Старій Ушиці. * Федоров І. Назви міняються, а обслуговування? // Прапор Жовтня. – 1969. – 2 вересня. – С. 4; Максимчук П. По-старому // Прапор Жовтня. – 1970. – 21 лютого. – С. 4; Латер С. «По-старому»: «Прапору Жовтня» відповідають // Прапор Жовтня. – 1970. – 17 квітня. – С. 4; Виноградова В. Отак пообідала // Прапор Жовтня. – 1970. – 3 жовтня. – С. 4.

РОПУХА ЗЕЛЕНА (Bufo viridis), вид безхвостих земноводних. Рідкісний вид для Кам'янця-Подільського та Кам'янець-Подільського району. На території міста виявлено на Черемушках, на Біланівці та на території навчально-дослідного господарства Подільського державного аграрно-технічного університету. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

РОПУХА СІРА (Bufo bufo), вид безхвостих земноводних. Звичайний вид на території Кам'янці-Подільського. Спорадично поширена по всьому місту. Широко розповсюджена на території Кам'янець-Подільського району. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

РОСІЙСЬКА МОВА. Від 1(13) січня 1833 російська мова стала офіційною й обов'язковою для всіх судово-адміністративних структур на території Подільської губернії. * Полное собрание законов Российской империи. Собрание 2-е. – Т. VII. – № 5407; Задорожнюк А. Б. Подільські архітектори XIX ст. // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 4. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 264.

РОСІЯНИ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Задорожнюк А. Період Російської імперії: Сім культур – сім святинь // Подолянин. – 2001. – 7 вересня. – С. 4; Краєвська Г. Натхненні музою живописного краю: «Сім культур»: коріння і крона // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 вересня. – С. 8.

РОСЛИННИЙ СВІТ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ. Нараховує понад 1100 видів вищих судинних рослин, близько 275 видів грибів, 55 видів лишайників, 40 видів водоростей, понад 100 видів мохоподібних. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 16–17.

РОУП-ДЖАМПІНГ (від англійських слів rope – альпійський трос, канат, jump – стрибок), вид екстремального спорту – стрибки з альпійськими мотузками. 24 березня 2006 на Новопланівському мосту Кам'янця-Подільського такі стрибки продемонстрували представники київського клубу «Патріот» – студенти київських вузів: президент клубу Денис Вітюк, капітан клубу Андрій Буденко та інші. * Польоти не у ві сні... // Подолянин. – 2006. – 31 березня. – С. 1.

РУДА, село. Центр Рудської сільської ради (підпорядковані села – Гаврилівці, Цвіклівці). Перша згадка в документах – 1422: литовський князь Вітовт записав 60 гривень шляхетному Янушу на село Нова Руда в Кам'янецькому повіті. Напевно, була і Стара Руда – ще давніше поселення. 1460 Руда фігурує в списку сіл, що за королівським дозволом давали десятину кам'янецькому біскупу. 1877 в селі відкрито народне училище Міністерства народної освіти. 7 листопада 1971 у Руді відкрито новий Будинок культури. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 192, мешканців – 1001. За даними на 1998: дворів – 312, мешканців – 803. У селі народилися поет Анатолій Михайленко, гуморист В'ячеслав Полятинчук (16 січня 1961). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 308–311; Жарчук П. Гартувалися в боротьбі // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 3; Руда // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 362; Чудовий подарунок – новий Будинок культури... // Прапор Жовтня. – 1971. – 7 листопада. – С. 4.

РУДАНСЬКОГО, вулиця. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 6. Назву дано 1957 запроектованій вулиці, коли збільшено земельну площу селища Смирнова. З'єднує вулиці Чехова та Саксаганського. # Руданський Степан Васильович (1834 – 1873) – український поет. У Кам'янці-Подільському навчався (1849–1855) у Подільській духовній семінарії. * Будзей О. Степан Руданський: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 2 серпня. – С. 5.

РУДАНСЬКОМУ ТА СВИДНИЦЬКОМУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Урочисто відкрито 16 липня 1971 на будинку прядильно-ткацької фабрики (колишній будинок Подільської духовної семінарії, тепер – картинна галерея). Тодішня адреса – Бебеля, 11; сучасна адреса – П'ятницька, 11. Напис: «Тут, у Подільській семінарії, в 1849–1856 рр. навчалися українські письменники-демократи С. В. Руданський і А. П. Свидницький». Приводом до відкриття дошки стало те, що 18 липня 1971 виповнювалося 100 років із дня смерті Свидницького. Під час реставрації будинку знято й, попри обіцянку відновити меморіальну дошку, повторно не встановлено. Побита дошка зберігається в дворі НІАЗ «Кам'янець» * Спігер В. У пам'яті народній // Прапор Жовтня. – 1971. – 21 липня. – С. 3; Козлова Н. Гуморист і лірик: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 листопада. – С. 4; Собчук В. Їх надихало Поділля // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 квітня. – С. 4; Козлова Н. Свидницький у Кам'янці-Подільському: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1981. – 7 березня. – С. 4.

РУДКА, річка. Ліва притока Дністра. * Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 478. – Пункт 6.

РУДСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1985 (чоловіків – 877, жінок – 1108). Голова Леонід Галактіонович Фугело. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

РУНКОШІВ, село. Входить (як і Каштанівка) до Грушківської сільської ради. Утворилося, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, внаслідок об'єднання сіл Яр-Рункошівський, Малий Рункошів, Великий Рункошів. Перша згадка в документах – 1431: польський король дав Рункошівці якомусь Якову з Ячка. 1777 збудовано дерев'яну церкву в честь Пресвятої Богородиці. 1892 відкрито церковнопарафіяльну школу. Тваринницька ферма колгоспу імені Суворова. У грудні 1975 вступив у дію новий чотирирядний корівник на 200 голів. За даними на 1998: дворів – 319, мешканців – 648. * Брижак П. Новосілля в Рункошеві: Худобі – зразкову зимівлю // Прапор Жовтня. – 1976. – 21 січня. – С. 3; Рункошев // Подолянин. – 1994. – 3 листопада. – С. 3.

Рункошівці, село. → Рункошів.

«РУСЛАН І ЛЮДМИЛА», крамниця № 22 міськхарчоторгу. Черемушки. Вулиця Червоноармійська. * В магазині № 65 «Руслан і Людмила»... // Прапор Жовтня. – 1967. – 29 серпня. – С. 4; Сеник А. Нові магазини // Прапор Жовтня. – 1968. – 28 лютого. – С. 4; Вірич Г. Щоб свято приходило часто: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1984. – 13 листопада. – С. 3.

Русової (Софії Русової), вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Кулика (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Пропозицію не реалізовано. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

«РУССКИЙ БАЛЕТ», енциклопедія. Серед 1449 статей, що увійшли до основної частини, дві присячено уродженцям Кам'янця-Подільського. Це Михайло Іванович Курилко (1880–1969), який 1924–1928 був головним художником Большого театру в Москві й оформлював там балети «Есмеральда» (1926) та «Червоний мак» (1927), і Леонід Арнольдович Ентеліс (1903–1978), який був, зокрема, й балетним критиком.

РУСЬКА БРАМА. Комплекс оборонних споруд на півдні Старого міста. Почали будувати наприкінці 15 століття. Пізніше кілька разів добудовували та реконструювали (зокрема, через пошкодження, які завдавали повені). Наприкінці 17 століття до комплексу входило 8 веж, дві з яких стояли на острівках у Смотричі. Під час оборони Кам'янця в серпні 1672 залога Руської брами мали 230 воїнів, якими командував Станіслав Маковецький. * Пламеницька Є. Руська брама: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1966. – 20 серпня. – С. 4; Такий вигляд має реставрований захаб... / Фото А. Тюпича // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 лютого. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 99–104; Кам'янець на Поділлі: Туристичний путівник. – Кам'янець-Подільський: Оіюм, 2006. – С. 3.

РУСЬКА, вулиця. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – вулиця Комсомольська. Простяглася від Нижньої Польської брами до Карвасар. Проходить через Руську браму. В давні часи поділялася на чотири послідовні вулиці: Набережну (від початку до Новопланівського мосту), Преображенську – (до спуску від Гончарної вежі), Віттовську (до казарм фортеці) та власне Руську. На вулицю з верхнього Старого міста ведуть Старопоштовий узвіз, колишній Фурлейський узвіз, Шпитальна та Успенська вулиці. У 16–18 століттях на вулиці було дві православні церкви: Преображення Святого Спаса та Різдва Христового. Дотепер збереглися порохівня та броварня. # Тут селилося витіснене з горішніх частин міста руське (тобто, українське) населення. * Терлецький А. Комсомольська: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1985. – 16 лютого, 6, 9 квітня. – С. 4; Будзей Олег. Руська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 26 грудня. – С. 4.

РУСЬКА, 60. Тут проживав краєзнавець Андрій Терлецький. * Терлецький А. За окулярами... в Чернівці // Прапор Жовтня. – 1981. – 1 квітня. – С. 4.

РУСЬКИЙ РИНОК, майдан. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Найдавнішу назву відновила 11 вересня 1990 президія Кам'янець-Подільської міськради. Давні назви: до 17 століття – Руський ринок, 18–19 століття – Зарванська площа (в народі М'ясна, Торгова площа, а то й просто пляц), з кінця 19 століття – Обжерний ряд. 15(27) лютого 1900 міська дума категорично висловилася за перейменування Обжерного ряду на Риб'ячий майдан («Рыбью площадь»). У радянські часи – площа Базарна. Від Руського ринку відходять Зарванська та Татарська вулиці, Старопоштовий узвіз. * Терлецький А. Поштовий спуск і Руський ринок // Прапор Жовтня. – 1984. – 6 жовтня. – С. 4; Як назвемо вулицю // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Пламеницька О. Повернути вулицям їх назву: Лист до редакції // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 червня. – С. 4; Ківільша Г. Руський ринок // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 13 червня. – С. 3; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К, 2001. – С. 114–115; Будзей Олег. Руський ринок: Майдани нашого міста // Подолянин. – 2003. – 1 серпня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 188–193.

Руські гумниська – давня назва Руських фільварків.

РУСЬКІ ФІЛЬВАРКИ, частина міста (мікрорайон), раніше – передмістя Кам'янця-Подільського. Спочатку Руські гумниська, потім Руські фільварки. 1865 перейменовано на Маріїнську слободу, але нова назва не прижилася. Складаються з власне Руських фільварків (на горбистому півострові, утвореному черговим вигином Смотрича) і прямокутного буфера між Руськими фільварками та Новим планом. Каркас вулиць власне Руських фільварків утворюють Річна (вздвовж лівого берега Смотрича), Нагірна (піднімається від Річної на південний схід) і Франка (продовжує Нагірну на південний схід; первісно – Велика Покровська). Центром власне Руських фільварків є Покровська (Покрови Пресвятої Богородиці) церква та Покровський майдан біля неї (нині без назви). Від Нагірної відходять вулиці Восьмого березня (раніше Покровський провулок), Кренкеля (раніше не мала назви) та Люби Берлін (раніше Віттовська). Від вулиці Франка (в межах власне Руських фільварків) відходять вулиці Леваневського (раніше Татарська), Середня, Дачна (раніше Мала Покровська), Водоп'янова (раніше Перший Безіменний провулок), Каманіна (раніше Торгова), провулок Шевченка. В глибині півостова розташувалися вулиця Ляпідевського та провулок Дороніна (раніше Татарський і Середній провулки). * Русские фольварки // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 95–101; Русские фольварки // Подолянин. – 1993. – 1 грудня. – С. 3; Гарнага І. Звідки пішла назва: 3. Руські фільварки // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 березня. – С. 4; Козлова Н. Руські фільварки: Ескізи до історії // Подолянин. – 1995. – 26 січня. – С. 3; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 141–142.

РУСЬКОФІЛЬВАРЕЦЬКЕ, кладовище. Розташоване на південний схід від проспекту Грушевського. Закладено на початку 1930-х. Нині (після відкриття 1 вересня 1976 міського кладовища на Нігинському шосе) закрите для поховань. На кладовищі поховано чимало відомих кам'янчан, зокрема Євтима Сіцінського, який помер 7 грудня 1937. На початку 1960-х, завдяки краєзнавцям Сергієві Шкурку, Григорієві Хотюну та іншим, на могилі встановили бетонну плиту з написом «Ю. Й. Сіцінський». 8 вересня 1994 на могилі відкрили мармуровий пам'ятник-писанку з викарбуваними словами «Юхим Сіцінський – історик Поділля» (автори – Борис Негода, Володимир Лашко, Олександр Янішевський). До 1935 у Кам'янці-Подільському репресованих, розстріляних у міській в'язниці, таємно ховали на Руськофільварецькому кладовищі в спеціальних ямах по 10–15 чоловік. Як повідомив М. Ковальський у газеті «Подолянин» від 12 грудня 1941, таких ям виявлено близько 100. 8 грудня 1989 на кладовищі відкрито пам'ятний знак «Жертвам репресій». Під час панахиди місцевий художник, член Народного Руху України Олександр Миронюк (1955 – 1992) уперше в місті в новітній час підняв синьо-жовтий прапор. * Сецінському – мармурову писанку // Подолянин. – 1994. – 10 вересня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 291–292.

РУСЬКОФІЛЬВАРЕЦЬКІ, сходи. Ведуть з вулиці Івана Франка на Руських фільварках в долину Смотрича. Збудовано в 19 столітті. Є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення (ухвала облвиконкому від 4 вересня 1982). 1983 відреставровано (виконроб Олексій Козаков). * Кирилюк І. Відновлюються східці // Прапор Жовтня. – 1984. – 18 лютого. – С. 4.

САВОНЛІННА (Savonlinna: за часів Швеції – Нюслот чи Нейшлот (Nyslott)), місто на південному сході Фінляндії, на південно-східному побережжі озера Хауківесі; ляні (губернія) Міккелі. Населення: 28,2 тисячі (1977), 28,56 тисячі (1990) мешканців. Давні промисли. Туристично-рекреаційний центр. Колись місце відпочинку російських царів. Тепер місто відоме завдяки щорічному оперному фестивалю. Замок Олавінлінна (15–18 століття, реставровано в 19 столітті) – в частині музей. Коли 28 вересня 2000 Кам'янець-Подільський відвідала фінська делегація, виникла думка про партнерство двох міст, бо у місті Савонлінна «є фортеця, схожа на кам'янецьку, та часто проводяться фестивалі». * Savonlinna // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 694; Нейшлот // Брокгауз и Ефрон. – 4 CD. – 2002; Страны мира: Оксфордский словарь. – На CD. – 2005; Большой энциклопедический словарь. – М.: Астрель, 2005. – С. 926; І фіни до нас!: Візити // Подолянин. – 2000. – 29 вересня. – С. 1.

САГАЙДАЧНОГО, вулиця. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневому. Ділянку для забудови (9 га) виділив облвиконком 27 листопада 1989. Назву вулиці (з півночі на південь) надав міськвиконком 22 липня 1991.

Садова, вулиця. Новий план. Нині вулиця Годованця. # Назву дано від ботанічного саду, біля якого проходить вулиця. Оскільки на вулиці розташовувався шкіряно-венерологічний диспансер, то в мові кам'янчан слово «Садова», вислови «побувати на Садовій», «потрапити на Садову» часто асоціювалися з вельми неприємними речами.

Садова, вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Назву 15(27) лютого 1900 надала міська дума, 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Нині вулиця Шмідта.

САДОВА, вулиця. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

Сакко та Ванцетті імені, артіль. У травні 1956 об'єдналася з артіллю «Перемога» в підприємство імені ХХ з'їзду КПРС. * Чорний М. Вивіски неіснуючих артілей // Прапор Жовтня. – 1956. – 3 серпня. – С. 4.

«САКРАЛЬНА АРХІТЕКТУРА КАМ'ЯНЦЯ НА ПОДІЛЛІ», монографія Ольги Анатоліївни Пламеницької. Побачила світ 2005 у видавництві «Абетка» (Кам'янець-Подільський). Презентація сигнальних примірників відбулася 8 жовтня 2005 у Ратуші під час фестивалю «Терра герроїка». Для масового читача книга з'явилася у березні 2006 у книгарні «Книжковий двір». Наклад – 1000 примірників. Монографія – це розширена й доповнена наукова авторська версія науково-популярної книги авторки «Християнські святині Кам'янця на Поділлі» (2001).

САКСАГАНСЬКОГО, вулиця. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 6. Назву дано 1957 запроектованій вулиці, коли збільшено земельну площу селища Смирнова. З'єднує Нігинське та Хмельницьке шосе. # Саксаганський (справжнє прізвище Тобілевич) Панас Карпович (1859 – 1940) – український актор і режисер. 1926 виступав у Кам'янці-Подільському. * Крочек Я. П. К. Саксаганський на подільській сцені // Радянське Поділля. – 1982. – 16 травня. – С. 4.

«САМО СОБОЙ», збірка повістей російського письменника Сергія Олексійовича Баруздіна (1926 – 1991), видана 1980 у московському видавництві «Советский писатель». У книзі очима червоноармійця Олексія Горскова показано Кам'янець-Подільський передвоєнний та в перші дні Великої Вітчизняної війни. Прототипом Горскова був народний художник СРСР Олексій Михайлович Грицай (1914). * Ковнер О. Тих днів слава не зів'яне: Далеке – близьке // Прапор Жовтня. – 1988. – 4 червня. – С. 2–3.

САН (SAN), річка в Польщі, права притока Вісли. На річці розташовані польські міста Санок і Перемишль – побратими Кам'янця-Подільського. Свого часу була межовою річкою між українцями й поляками. Тож в українців було прислів'я: «Знай, ляше: по Сян наше». Було й означення української території: «Від Сяну до Дону».

САНОК (SANOK), місто в Польщі, на річці Сан. Місто-побратим Кам'янця-Подільського. У грудні 2003 підписано договір про співпрацю в природоохоронній діяльності. * Черняк Олена. Подорож до Сянока: Враження // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 11 липня. – С. 4; Реальний зміст співпраці: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 19 грудня. – С. 1; Сокульська Ольга. Санокський місток студентської дружби: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 7 жовтня. – С. 2.

САНОК, повіт у Польщі. 17 травня 2003 у Ратуші під час фестивалю національних культур підписано угоду про співпрацю Кам'янця-Подільського й повіту Санок. Таку ж угоду підписано в місті Санок під час офіціного візиту делегації Кам'янця-Подільського в Польщу (30 квітня – 4 травня 2004). * Побратимів більшає // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 23 травня. – С. 2; Кам'янець – Санок: підписано угоду про співробітництво: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 7 травня. – С. 2.

«САНОРИТ», комунальне підприємство (КП). Директор Олександр Григорович Хоменко. * Шуханова Тетяна. Останній притулок: Завжди актуально // Подолянин. – 2005. – 11 березня. – С. 5.

«САПСАН», орган самоорганізації населення (ОСН) – громадське формування в державному університеті. Діє з жовтня 1995. Первісно – спортивний загін для підтримки громадського порядку в гуртожитках, на вечорах відпочинку. Згодом на базі загону було створено спортивний клуб «Сапсан». Нового статусу набув після Указу Президента України про утворення органів самоорганізації населення (грудень 1998) і ухвали міської ради про створення таких органів на підприємствах і в навчальних закладах Кам'янця-Подільського (лютий 1999). * Заводовський Анатолій. «Сапсан» оселився у Кам'янці // Перспективи. – 2000. – Січень. – С. 22–23; Донець Анастасія. Нагорода МВС // Студентський меридіан. – 2005. – 30 грудня. – С. 1.

«САТУРН», дитячий клуб. Новий план. Сучасна адреса – Данила Галицького, 20. Відкрито 1982. Восени 2006 заплановано перевести сюди шахово-шашковий клуб «Гросмейстер» * Дубовий А. Клуб назвали «Сатурн» // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 листопада. – С. 4; Дубовий А. «Сатурн» – сусід «Золотої рибки» // Прапор Жовтня. – 1982. – 7 грудня. – С. 4; Бронін У. Тепло сердець – людям: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1983. – 8 січня. – С. 4; Дубовий А. Двір спортивний // Прапор Жовтня. – 1984. – 11 серпня. – С. 3; Станкевич С. Фестиваль у дворі: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 1 серпня. – С. 8; Гайдамашко Вікторія. Реанімацію дитячих клубів почали з «Сатурна»: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 23 грудня. – С. 5; Рокіровочки: Місто // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

САТУРНІЯ ВЕЛИКА, метелик родини сатурнієвих. Зафіксовано в селі Оринин. 12 червня 1995 виявив Микола Матвєєв на Біланівці. * Дубина Г. П., Довгань Г. В. Комахи Хмельницької області, занесені до «Червоної книги СРСР», їх охорона та значення // Проблеми екології Поділля: Тези доповідей наукової конференції. – Кам'янець-Подільський, 1989. – С. 53; Гордій Н. М., Матвєєв М. Д. Фауна лускокрилих (Lepidoptera) м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 149.

САТУРНІЯ РУДА, метелик родини сатурнієвих. В околицях Кам'янця-Подільського зафіксував Густав Бельке (1859). 21 квітня 2001 виявив Микола Матвєєв у заказнику «Чотири кавалери». * Гордій Н. М., Матвєєв М. Д. Фауна лускокрилих (Lepidoptera) м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 150.

САТУРНІЯ СЕРЕДНЯ, метелик родини сатурнієвих. В околицях Кам'янця-Подільського зафіксували Густав Бельке (1859), Олексій Кожухів (1926). * Гордій Н. М., Матвєєв М. Д. Фауна лускокрилих (Lepidoptera) м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 150.

САХКАМІНЬ, село. Входить до Нігинської сільської ради. Поселення з'явилося у роки першої п'ятирічки поряд із кар'єром, в якому добували вапняк для цукрових заводів. Кар'єр мав скорчену назву російською мовою – «Сахкамень». Жителі так стали називати й селище. Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до селища Сахкамінь приєднано селище Нігин. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; Гарнага І. Твоє наймення, вулице... // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 лютого. – С. 3; Шуханова Тетяна. Тепло прийшло: Добра новина // Подолянин. – 2005. – 18 листопада. – С. 3.

СБУ (СЛУЖБА БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ). 27 січня 2004 Кам'янець-Подільський міський відділ управління СБУ в Хмельницькій області очолив Микола Михайлюк. * В СБУ знову новий начальник: Кадри // Подолянин. – 2004. – 30 січня. – С. 2.

*Свердлова вулиця. Новий план. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

*Свердлова вулиця. Старе місто. Остання радянська назва давньої і нинішньої (від 11 вересня 1990) Вірменської вулиці. # Свердлов Яків Михайлович (3 червня 1885 – 16 березня 1919) – радянський державний і партійний діяч, голова ВЦВК (з листопада 1917).

*СВИДНИЦЬКОГО ВУЛИЦЯ. Підзамче. Виборча дільниця № 41. # Свидницький Анатолій Патрикійович (1834 – 1871) – український письменник, автор роману «Люборацькі». У Кам'янці-Подільському навчався (1851 – 1856) у Подільській духовній семінарії. * Будзей О. Анатолій Свидницький: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 9 серпня. – С. 5.

*СВИДНИЦЬКОГО ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. # → Свидницького, вулиця.

*СВІДЗІНСЬКОГО ВУЛИЦЯ. Польські фільварки. До 2006 – вулиця Максима Горького.

«СВІТ», державне спеціалізоване видавництво (Львів). 2005 у серії «Історичні місця України» видало книгу Олега Будзея «Вулицями Кам'янця-Подільського». Директор видавництва Ігор Андрійович Мельник 14 травня 2005 узяв участь у презентації книги в Кам'янці-Подільському. * Будзей Олег. «Світ», відкритий для всіх // Подолянин. – 2005. – 27 травня. – С. 5.

«СВІТ КНИГИ», книгарня. Відкрито 28 квітня 2004 на вулиці Шевченка, 11. Директор Ірина Петрівна Гайсан. * Будзей Олег. Їй приснився «Світ книги» // Подолянин. – 2004. – 5 березня. – С. 3.

«СВІТАНОК», продовольча крамниця. Відкрито в першому кварталі 1969 на вулиці Чкалова (нині Князів Коріатовичів). Невдовзі поруч відкрито крамницю «Кулінарія». * Урода Б. Магазин «Світанок»: Обнови міста // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 березня. – С. 2.

«СВІТАНОК», фольклорно-етнографічний ансамбль при Боришковецькому будинку культури. Створено 1974 під назвою «Хто на чому», 1975 перейменовано на «Світанок». Художній керівник Анатолій Гуківський. 1977 ансамбль став дипломантом першого ступеня Першого Всесоюзного фестивалю самодіяльної художньої творчості трудящих. * Гуківський А. «Світанок» // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 квітня. – С. 4; Гуківський А. Спільними силами: Як працюєш, культармієць? // Прапор Жовтня. – 1976. – 4 травня. – С. 4; Гуківський А. А починали з порожнього відра та... Штрауса: Недавня історія // Подолянин. – 2001. – 26 січня. – С. 3; Гуківський Анатолій. Рідний мій краю – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 3, 45–48.

СВІТЛОВА РЕКЛАМА. Роботу реклами забезпечувала Кам'янець-Подільська дільниця від Львівського виробничо-рекламного комбінату. * Урода Б. П'яна реклама: Фейлетон // Прапор Жовтня. – 1967. – 29 квітня. – С. 4.

«СВІТЛЯЧОК», дитячий садок. Старе місто. * Петровська А. У нас, у «Світлячку» // Прапор Жовтня. – 1986. – 13 вересня. – С. 2–3.

Свободи, площа. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для площі Леніна (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Насправді міськвиконком 1 червня 1992 площу Леніна перейменував на майдан Відродження. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

СВЯТО ВУЛИЦІ, КВАРТАЛУ, МІКРОРАЙОНУ. У Кам'янці-Подільському було, зокрема, проведено свята вулиць Франка (1966), Котовського (1966), Дзержинського (1967), Паризької комуни (1971), Пушкінської (1980), Суворова (1986), проспекту Леніна (1985), Привокзального мікрорайону (2006). 24 серпня 1986 у Кам'янці-Подільському вперше відбулося свято кварталу – п'яти будинків з чотирьох вулиць (Червоноармійська, Тімірязєва, Ленінградська, Московська), в яких тоді проживало 1265 чоловік. 2 травня 1987 вперше проведено свято Першотравневого мікрорайону. * Перше свято кварталу // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 17.

СВЯТО ЗИМИ. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1979. – 9 лютого. – С. 4.

«СВЯТО ПОДІЛЛЯ», газета. Видання Подільського українського товариства «Просвіта». Єдине число побачило світ 22 жовтня 1918 – в день відкриття в місті українського державного університету.

СВЯТОВИЧА, кам'яниця. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський: Абетка-НОВА, 2002. – С. 182.

СЕАНСИ ОДНОЧАСНОЇ ГРИ В ШАХИ. У листопаді 1956 у Будинку офіцерів сеанс одночасної гри на 39 дошках провів міжнародний гросмейстер Сало Флор. Він виграв 31 партію, звів унічию 6 і програв 2. Зокрема, у гросмейстера виграв другорозрядник Михайло Гамарник, зіграли внічию Володимир Волков, Георгій Паньков, Юхим Дікштейн, Іван Рось. У парку культури й відпочинку упродовж 1960–1984 сеанси одночасної гри провели кілька відомих радянських шахістів. Так, улітку 1960 сеанс на 26 дошках провів майстер спорту з Москви Віктор Люблінський. Він виграв 18 партій, 5 звів унічию, а програв викладачам педінституту Кравченку, Берлянду, вчителю середньої школи Зубову. Тоді ж Віктор Олександрович дав у місті ще три сеанси. У червні 1971 він провів сеанс на 12 дошках. У майстра виграли викладач сільськогосподарського інституту Леонід Кохан і студент педінституту Олександр Кшановський, внічию зіграла викладач сільськогосподарського технікуму Алла Церук. Улітку 1979 у парку сеанс одночасної гри проти двох десятків місцевих шахістів провів майстер спорту зі Львова Віктор Желяндінов. Єдину поразку йому завдав учитель із Сахкаменя Віктор Кулик. Він же й Іван Петров у серпні 1984 перемогли міжнародного майстра з Москви Йосипа Ватникова, який давав сеанс одночасної гри на 18 дошках. 15 грудня 1985 у МБК сеанс одночасної гри проти 46 місцевих шахістів провів міжнародний гросмейстер Юхим Геллер (1925 – 1998). Почесної нічиєї добилися 11 учасників сеансу. Серед них і наймолодший – учень середньої школи № 13 Олександр Фінкель. У серпні 1988 сеанс одночасної гри провів майстер спорту Олег Калінін із Тернополя. Найкраще проти нього зіграли кам'янчани Юрій Зайцев і Іван Балицький. 17 вересня 2003 у МЦ «Юність» в рамках Всеукраїнського шахового фестивалю «Стара фортеця» сеанс одночасної гри на 25 дошках провів міжнародний гросмейстер Спартак Височин (Київ) – 21 перемога, 3 нічиї, 2 поразки. * Дубовий А. Шахові турніри // Прапор Жовтня. – 1988. – 26 серпня. – С. 4; Дубовий Анатолій. І великі не люблять програвати: З історії кам'янецьких шахів // Подолянин. – 1994. – 13 жовтня. – С. 4; Будзей Олег. Гросмейстер зіграв е2–е4: Шахи // Подолянин. – 2003. – 19 вересня. – С. 4.

СЕКРЕТАР МІСЬКВИКОНКОМУ. Для Кам'янець-Подільського міськвиконкому: 1945–1969 – Олександр Степанович Гоголь (1903–1969), 1969–1971 – Віктор Миколайович Радзієвський (1921–1994), від 20 квітня 1971 до 1978 – Борис Лаврентійович Смолінський (1927–1978), 1978–1981 – Алла Іванівна Буданцева (народилася 1941), 1981–1990 – Людмила Олександрівна Орусь (народилася 1940). 1990 посада змінила назву на керівник справ у міськвиконкомі. До 1994 на цій посаді працювала Орусь. * Сесія міської Ради: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 квітня. – С. 1.

СЕКРЕТАР МІСЬКОЇ РАДИ. Первісно (від 1990) – заступник голови міської ради, від 1997 (відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ухваленого 21 травня 1997) – сучасна назва. У Кам'янці-Подільському заступники голови міської ради: 1990–1992 – Ігор Володимирович Земськов, 1992–1994 – Тарас Михайлович Явеляк, 1994–1995 – Юрій Леонідович Шабага, від 27 грудня 1995 на громадських засадах – Олександр Володимирович Мазурчак; секретарі міської ради: 1997–1998 – Олександр Володимирович Мазурчак, 1998–2004 – Сергій Віталійович Бабій, 2004–2006 – Віктор Миколайович Яворов, від 26 квітня 2006 – Михайло Дмитрович Аносов.

СЕЛЯНСЬКИЙ ПОЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК – урядова установа, створена для того, щоб дати можливість селянам збільшувати свої наділи, купуючи землю. Статут затверджено 18(30) травня 1882. Почав операції 10(22) квітня 1883, маючи 9 відділень, серед них і Кам'янець-Подільське. Голови відділення: Пармен Матвійович Авраменко, Іван Сергійович Пейч. Розміщувалося відділення на Новому плані в будинку Готесмана. Нове приміщення збудовано на початку 20 століття (сучасна адреса – Шевченка, 17). * Данілов І. В. Це респектабельне слово – банк. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 17, 19, 23; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 277.

Семиповерхова, башта. Старе місто. Одна з назв башти Стефана Баторія.

Семінарська, вулиця. Новий план. Первісна (до 9 лютого 1928) та в роки німецької окупації (від лютого 1942 до березня 1944) назва сучасної вулиці Червоноармійської. Перша радянська назва (від 9 лютого 1928) – Інститутська. # Назва пояснюється тим, що поруч розташовувався новий корпус православної Подільської духовної семінарії, збудований 1861–1865.

Семінарський, майдан. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Розташовувався навпроти нового корпусу православної Подільської духовної семінарії (тепер один із корпусів Подільського державного аграрно-технічного університету). Обмежувався сучасними вулицями: на півночі – Тімірязєва (первісно Училищна), на півдні – Великанова (первісно Базарна), на заході – Каліською (первісно Казармений і Тюремний провулки), на сході – Шевченка (первісно Бульварна). 1918 міська дума за пропозицією Рафаеля Саркісова перейменувала на майдан Двадцять сьомого лютого. Нині не існує (був пустир, який з початку 1960-х стали забудовувати: тут з'явилися три гуртожитки, новий корпус і стадіон сільськогосподарського інституту (тепер ПДАТУ), а також обласна проектно-вишукувальна станція хімізації сільського господарства).

Семінарський (згодом – Перший Семінарський), провулок. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Нині провулок Щорса. Продовженням Семінарського провулка на схід (після Семінарського майдану) була Семінарська вулиця (нині – Червоноармійська).

Семінарські, провулки – перший і другий. Нині відповідно провулки Щорса та Піонерський.

СЕРГЄЄВА-ЦЕНСЬКОГО, вулиця. Селище цукрового заводу. Виборча дільниця № 38. Усічену назву (вулиця Ценського) надано 30 листопада 1961. # Сергєєв-Ценський (справжнє прізвище Сергєєв) Сергій Миколайович (1875 – 1958) – російський письменник. Викладав (1896–1897) російську мову в Кам'янець-Подільському міському п'ятикласному училищі. * Будзей О. Сергєєв-Ценський: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 18 жовтня. – С. 5.

СЕРГЄЄВА-ЦЕНСЬКОГО, 1. Тут розташувався цукровий завод: перша черга стала до ладу наприкінці грудня 1960, перший цукор отримано 8 січня 1961. На будівництві заводу за комсомольською путівкою працював український поет Микола Антонович Мачківський (народився 10 січня 1942), який 1974 дебютував збіркою «В житах». На заводі у 1961–1996 працював токарем Йосип Тимофійович Сівйолов (народився 17 липня 1929) – Герой Соціалістичної Праці (1971). * Герой Соціалістичної Праці Сівйолов Йосип Тимофійович // Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 159–168.

СЕРГЄЄВА-ЦЕНСЬКОГО, 4. Будинок ательє мод. 23 січня 1993 приміщення викупило з аукціону ТзОВ «Антей».

Середній, провулок. Руські фільварки. Нині провулок Дороніна.

СЕРЕДНЯ, вулиця. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Починається на вулиці Франка, перетинає вулиці Дачну, Водоп'янова. # Вулиця розташовувалася посередині між Великою Покровською (тепер Івана Франка) та Набережною (тепер Річною) вулицями.

СЕРЕДРИНКОВИЙ КВАРТАЛ (МЕДІТУЛІЙ). Частина майдану Польський ринок у Старому місті. Включала забудову навколо ратуші. Всередині проходиди Центральний і Ламаний провулки, із заходу проходила Рибна вулиця (Рибний ряд), зі сходу – Наришкінська вулиця, з півдня – Чинбарний провулок. Від багатої та строкатої забудови кварталу сьогодні зосталося три будівлі: ратуша, міська (вірменська) криниця та житловий будинок (Польський ринок, 3). * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський: Абетка-НОВА, 2002. – С. 111; Середринковий квартал // Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2003. – С. 29–31.

Сергіївська, вулиця. Новий план. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці Могилівської. Сьогодні вулиця Драй-Хмари.

Силікатний, інститут. Польські фільварки. Сучасна адреса – Суворова, 17 (нині корпус індустріального технікуму). Працював на початку 1930-х. Утворено злиттям Кам'янець-Подільського хімічного технікуму та Артемівського силікатного інституту. 1935 приєднано до Харківського інституту будівельних матеріалів. * Богдан Т. Зустріч через 30 років // Прапор Жовтня. – 1965. – 5 червня. – С. 3; Нестеренко В. Силікатний інститут: Сторінки історії // Подолянин. – 2003. – 13 червня. – С. 5.

Симаківка, село. Тепер, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, в складі села Княгинин. Наприкінці 1970 учні Княгининської восьмирічної школи поскаржилися, що на хуторі Симаківка, де вони проживають, півроку не горить світло. * Дзіневський В. Немає чуйності, уваги // Прапор Жовтня. – 1971. – 6 січня. – С. 3.

«СІЛЬГАЗ», товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ). Директор Леонід Мар'янович Куніцький. * Сокальський Сергій. А поки що збирайте ріще...: Актуально // Подолянин. – 2006. – 7 липня. – С. 3.

СІЛЬСЬКЕ ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНЕ УЧИЛИЩЕ № 14 (СПТУ № 14). Розміщується в селі Зіньківці. Відкрито 1980. * Мельник В. Горизонти сільського професійного: Твоя професія // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 серпня. – С. 3; Новоутворене Кам'янець-Подільське сільське технічне училище № 14 продовжує прийом учнів // Прапор Жовтня. – 1980. – 17 вересня. – С. 4.

Сільськогосподарський інститут (сільгоспінститут). Веде відлік від сільськогосподарського факультету Кам'янець-Подільського державного українського університету (факультет урочисто відкрито 22 жовтня 1919). Сьогодні Подільський державний аграрно-технічний університет (ПДАТУ). 1963 при інституті відкрито аспірантуру. 1970 кандидатами наук стали Анатолій Семенович Якименко, Григорій Андрійович Шудрак. На 1 січня 1971: із 146 викладачів 8 – доктори наук, 79 – кандидати наук. * Хомич П. З історії Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту ім. Карла Маркса // Прапор Жовтня. – 1957. – 16 жовтня. – С. 3–4; Єфімов А. Кабінет історії вузу // Прапор Жовтня. – 1968. – 24 січня. – С. 3; Ростикус Р. Здобутки науковців // Прапор Жовтня. – 1969. – 1 січня. – С. 2; Слободян М. Наукові обрії: Славен був 70-й // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 січня. – С. 3; Скибінський В. Буде свято // Прапор Жовтня. – 1971. – 9 січня. – С. 2; Збрученко М. Ювілейний випуск // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 січня. – С. 3; Кузня кадрів: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 лютого. – С. 3.

Сільськогосподарський технікум. 1956 укрупнено – став готувати агрономів, зоотехніків, ветеринарів. Мав тоді 2 будинки під навчальний корпус, 3 – під гуртожитки (1956 здано в експлуатацію гуртожиток на 250 чоловік). Сьогодні коледж ПДАТУ. * Красніцький Ц. Майбутні спеціалісти // Прапор Жовтня. – 1957. – 20 лютого. – С. 3; Студентський вогник. Сьогодні на вогнику – сільськогосподарський технікум // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 квітня. – С. 4.

Сільськогосподарський факультет Кам'янець-Подільського державного українського університету. * Завальнюк О. М., Комарніцький О. Б. Сільськогосподарський факультет Кам'янець-Подільського державного українського університету (1919–1921 рр.): Дослідження. Документи. Матеріали. – Кам'янець-Подільський, 2004. – 552 с.; Гаврищук Анатолій. Історія факультету: Книгозбірня // Подолянин. – 2005. – 21 січня. – С. 7.

«СІМ ДНІВ», газета. Засновано в листопаді 2003. Головні редактори: Станіслав Стояновський, від серпня 2006 – Тетяна Шуханова. Адреса редакції – Соборна, 9.

«СІМ КУЛЬТУР», міжнародний фестиваль. Відбувся 13–17 вересня 2001 в Кам'янці-Подільському. Автор проекту та режисер – Анатолій Белеванцев, директор фестивалю – Дмитро Васильянов. Було представлено культуру семи народів, тісно пов'язаних історією з Кам'янцем-Подільським. Це українці, поляки, євреї, росіяни, вірмени, литовці, турки. * Перший міжнародний фестиваль «Сім культур» // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 1–4.

СІМНАДЦЯТА ШКОЛА (загальноосвітня школа № 17). Розвадовського, 8. Відкрито в березні 1991. Наймолодша школа міста. Нині – навчально-виховний комплекс № 17. Директори: до 14 вересня 1998 – Володимир Олександрович Накап'юк (народився 28 червня 1951), тепер – Микола Анатолійович Нечай. Діє музей «Дзвони Чорнобиля» (відкрито 26 квітня 2004). * Звільнено «без політики» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 25 вересня. – С. 2; Наче друга домівка: Ювілеї // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 30 березня. – С. 5; Рудніцька Н. Освіта плюс професія в НВК № 17: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 14 липня. – С. 7.

*СІРКА ВУЛИЦЯ. Біланівка. Виборча дільниця № 3. До 19 серпня 1977 – Мала Біланівська, від 19 серпня 1977 до 18 березня 1993 – Лесі Українки. Останню назву змінено у зв'язку з тим, що 1 червня 1992 вулиця Лесі Українки з'явилася в центрі міста (колишня Ленінградська). # Сірко Іван Дмитрович (між 1605 і 1610 – 1680) – кошовий отаман Запорізької Січі. * Нові назви вулиць // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 24 березня. – С. 1.

«СІТІ-БЛЮЗ». * Гарний прийом // Ділове місто. – 2006. – 9 листопада. – С. 18.

СІЦІНСЬКОГО, вулиця. Новий план і мікрорайон заводу «Електрон». Виборчі дільниці № 33, № 34. Первісна назва – Висока. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці – Володимирська. У радянський час – Чумака, потім (до 1 червня 1992) – 26 бакинських комісарів. Складається з двох двоквартальних відрізків, розділених територіями військових частин. Перший відрізок, розташований на Новому плані, з'єднує вулиці Шевченка та Огієнка та перетинає вулицю Лесі Українки. Його номерний діапазон: зліва – від № 1 до № 13, справа – від № 2 до № 6. Другий відрізок, розташований у мікрорайоні заводу «Електрон», з'єднує вулиці Кулика та Крип'якевича й перетинає вулицю Мічурінську. Він має по три будинки в кожному кварталі з кожного боку. Номерний діапазон другого відрізка: зліва – від № 15 до № 25, справа – від № 8 до № 18. # Сіцінський Євтим (Юхим) Йосипович (1859 – 1937) – видатний дослідник Поділля. Жив і помер у Кам'янці-Подільському. * Будзей О. Сіцінського: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 24 вересня. – С. 6.

СІЦІНСЬКОГО, 2. Обласний дитячий тубсанаторій (відкрито 1944). До революції – будинок Осавулової. Тут 1919 перебувала Директорія, яку очолював Симон Петлюра. Серед тих, хто ходив на варту до високої Директорії восени 1919, був і поет Володимир Сосюра. Про це він розповів у автобіографічному романі «Третя Рота». На будинку 4 вересня 1997 урочисто відкрито меморіальну дошку: «В цьому будинку наприкінці 1919 року розміщувався Уряд Української народної республіки – Директорія, очолюваний головним отаманом Симоном Петлюрою перед еміграцією до Польщі». Дошку з бронзи виготовлено у Великобританії на кошти українців Великобританії з ініціативи голови Фундації імені Симона Петлюри Миколи Сидоренка, який з нагоди відкриття меморіальної дошки відвідав Кам'янець-Подільський. * Урода Б. Санаторій по вулиці Ю. Сіцінського // Край Кам'янецький. – 1993. – 4 грудня. – С. 2; Гординчук М. У затінку кремезних кленів // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 13 вересня. – С. 3; Сосюра В. Вибрані твори в двох томах. – Т. 2. – К., 2000. – С. 383; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 295–296.

СІЦІНСЬКОГО, 7. 5-поверховий 40-квартирний житловий будинок на розі з вулицею Лесі Українки. Спорудив комбінат матеріалів міжколгоспбуду. Заселено в грудні 1966. 6 квітня 2004 на будинку встановлено меморіальну дошку з боку вулиці Лесі Українки: «У цьому будинку в 1966–2002 рр. мешкав заслужений працівник сільського господарства України, професор ПДАТА Іван Іванович МАЛЬЧЕНКО». У будинку розташовувалася районна аптека № 140. На початку листопада 1993 в приміщення колишньої аптеки переїхала редакція газети «Край Кам'янецький». * Медведовський І. Міська новизна // Прапор Жовтня. – 1966. – 1 січня. – С. 3; З новосіллям! // Прапор Жовтня. – 1966. – 17 грудня. – С. 2; Альперін Ю. Людина іде містом // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 січня. – С. 2; «Край Кам'янецький» переїжджає... // Край Кам'янецький. – 1993. – 20 жовтня. – С. 1; Редакція переїхала // Край Кам'янецький. – 1993. – 4 листопада. – С. 1.

Сіцінського, вулиця. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. Перейменовано 18 березня 1993 на вулицю Надії. # → Сіцінського, вулиця.

Сіцінського, садиба. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 46. На придбаній ділянці (500 квадратних сажнів) Євтим Сіцінський збудував цегляний будинок і кам'яний флігель. 1931 через нестатки продав фасадний будинок. У липні 1933 постановою кам'янецького суду забрано флігель. * Ківільша Г. Тут жив Юхим Сецінський. Тут йому не дали дожити... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 18 лютого. – С. 6.

СІЦІНСЬКОМУ ЄВТИМУ, пам'ятник – мармурова писанка на мармуровій плиті. Руськофільварецьке кладовище. Автори – Борис Негода, Володимир Лашко, Олександр Янішевський. Відкрито 8 вересня 1994. * Пасічник В. Про наших славетних: Позиція // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 22 травня. – С. 2; Юворська Ю. Писанка Сіцінського // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 2 червня. – С. 2; Сецінському – мармурову писанку // Подолянин. – 1994. – 10 вересня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 291.

«СКАЛЬДИ», вокально-інструментальний ансамбль із Польщі. Дебютував на Краківському фестивалі піснями «Моя чарівниця» та «Ярмарок». Художній керівник Анджей Зелінський. 8 квітня 1971 ансамбль завітав до Кам'янця-Подільського, дав два концерти у міському Будинку культури. Особливо сподобався кам'янчанам спів солісток Люції Прус, Маріанни Врублевської, вокального тріо у складі Софії Поборци, Кристини Пронько, Ельжбети Лінковської. # Скальд – давньоскандинавський поет-співець. * Завітали «Скальди»: Наші гості / Фото М. Гройсберга // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 квітня. – С. 4.

Скальська, брама. → Станіслава Августа, брама.

СКВЕР – невеликий громадський сад у місті (Словник української мови. – Т. 9. – К., 1978. – С. 257). У Кам'янці-Подільському є низка скверів, розташованих обабіч вулиці Князів Коріатовичів – Васильєва, Гунські криниці, Танкістів, Молодіжний, а також колишній Котовського (або Смирнова).

СКЕЙТ-ПАРК. Відкрито 31 серпня 2006 в Старому місті біля ратуші.

СКЕТИНГ-РИНК (англійське skating-rink від skate – кататися на ковзанах і rink – ковзанка), майданчик зі спеціальним покриттям для катання на роликових ковзанах. У Кам'янці-Подільському на початку 20 століття скетинг-ринк було обладнано в будинку для розваг на Новому плані (нині районний Центр культури та мистецтв – Шевченка, 41). У залі на роликових ковзанах під звуки духового оркестру танцювала та розважалася знатна молодь того часу. * Словник іншомовних слів. – 2-е видання. – К., 1985. – С. 770; Словарь иностранных слов. – 12-е издание. – М., 1985. – С. 461.

«СКІФ», любительська кіностудія при сільськогосподарському інституті. Створено 1987. Керівник Микола Сідаш. Серед знятих кінострічок – «Контрасти міста на камені». * Шпильова В. «Скіф» починає і...: Світ твоїх захоплень // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 грудня. – С. 2–3.

*Склянського вулиця. Новий план. Назву надано 1925 як одній з 10 нових вулиць у кварталах, відведених у першу чергу під забудову. Первісна назва, запропонована 1 вересня окружним відділом місцевого господарства, – вулиця Толстого. 11 вересня секція комунального господарства міської ради змінила назву на Склянського. Змінену назву затвердили: 17 листопада – президія міської ради, 1 грудня – міська рада. Вулиця розташовувалася в кварталі між сучасними вулицями Драгоманова, Данила Галицького, Гагаріна та проспектом Грушевського. Нині вулиці немає. # Склянський Ефраїм Маркович (31 липня (12 серпня) 1892 – 27 серпня 1925) – радянський державний, партійний і військовий діяч. Народився у місті Фастів. 1911–1916 навчався на медичному факультеті Київського університету. Від 1916 в армії: солдат, потім лікар. 25 жовтня (7 листопада) 1917 командував зведеним загоном, який зайняв штаб Петроградського військового округу. Від жовтня 1918 до березня 1924 – заступник голови Революційної військової ради республіки, член Ради оборони. У квітні 1924 направлено на роботу у Вищу раду народного господарства головою правління тресту «Моссукно». Втонув під час службового відрядження до США. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19; Склянский Эфраим Маркович // Гражданская война и военная интервенция в СССР: Энциклопедия. – М., 1983. – С. 542; Большая Советская Энциклопедия. – 3-е издание. – Т. 23. – М., 1976. – С. 513.

*Сковороди (Григорія Сковороди) вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Калініна (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Натомість міськвиконком 15 липня 1993 вулиці Калініна надав ім'я Великанова. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

СЛАВУТИНСЬКОЇ, приватна жіноча гімназія. На розі вулиць Лесі Українки та Гагенмейстера. * Мельник Е. М. Кам'янець-Подільська жіноча гімназія С. О. Славутинської (1901–1921 рр.) // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 3. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 127–138; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 294–295; Будзей Олег. «Славутинка»: З минулого освіти // Подолянин. – 2005. – 10 червня. – С. 7.

СЛАВУТИЧ, місто. У січні 2004 у Славутичі на запрошення міського голови Володимира Удовиченка побував міський голова Кам'янця-Подільського Олександр Мазурчак. * Лаврові вінки для кращих: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 30 січня. – С. 2.

СЛЄПНЬОВА, вулиця. Руські фільварки. Виборча дільниця № 35. Фактично лежить на межі між Руськими фільварками та Новим планом (остання вулиця Руських фільварків, далі – з вулиці Годованця – починається Новий план). Раніше: Жандармська, від 20 березня 1923 до 1934 – Іваницького. З'єднує вулиці Шевченка та Лесі Українки. Протяжність – 1 квартал. Прикінцеві показники: зліва – № 13, справа – № 12. # Слєпньов Маврикій Трохимович (1896 – 1965) – радянський льотчик, Герой Радянського Союзу (20 квітня 1934). Брав участь у врятуванні челюскінців.

СЛЄПНЬОВА, провулок (по суті – тупик). Руські фільварки. Виборча дільниця № 35. Відходить від вулиці Слєпньова. Прикінцеві показники: зліва – № 7, справа – № 10. # → Слєпньова, вулиця.

Слобідка, село. Первісно Слобідка-Мукшанська. 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР перейменовано на Слобідку. Від 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Велика Слобідка.

СЛОБІДКА-ГУМЕНЕЦЬКА, село. Входить (як і Вербка, Колубаївці, Лисогірка, Привороття Друге) до Гуменецької сільської ради, приміське село Кам'янця-Подільського (його північний сусід). Поселення утворилося 1851 внаслідок того, що поміщиця Ідалія Расцишевська перемістила сюди кілька сімей селян із Лянцкоруня (нині Зарічанка Чемеровецького району). За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 27, мешканців – 132. За даними на 1998: дворів – 314, мешканців – 906. 1969 в східній частині поселення почалося будівництво житлових будинків для робітників і службовців цементного заводу. За станом на серпень 1974 споруджено 5 багатоповерхових будівель, в яких мешкає 366 сімей, дитячий садок-ясла, планується збудувати середню школу. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 160; Маньковський М. У селі весілля: Нові часи – нові обряди // Прапор Жовтня. – 1967. – 9 грудня. – С. 3; Гаргага І. Слобідка-Гуменецька: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1974. – 17 серпня. – С. 4.

Слобідка-Китайгородська, село. Від 1954 в складі села Китайгород.

СЛОБІДКА-КУЛЬЧІЄВЕЦЬКА, село. Центр Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради (підпорядковані села – Боришківці, Жовтневе, Оленівка). Розташоване біля шосейної дороги Кам'янець-Подільський – Стара Ушиця (старої дороги з Кам'янця в Китайгород, як пише Євтим Сіцінський) між селами Жовтневе та Кульчіївці. Село 1789 заснував Франциск Марковський на кульчієвецьких ґрунтах – на межі з міськими, тож місто заявило права на це поселення, яке було нібито на міських землях. На початку 19 століття Кульчіївці та Кульчіївська Слобідка становили єдине ціле, від 1846 – окрема осідлість. 1855 належала Млодзяновському. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 27, мешканців – 156. У листопаді 1984 відкрито новозбулований Будинок культури. За даними на 1998: дворів – 307, мешканців – 860. * Кульчиевская Слободка // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 177; Слобідка-Кульчієвецька // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 362; Стояновський В. З днем народження, Палац культури!: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1984. – 16 листопада. – С. 4; Сис Т. Перлини з Медоборів: Легенди краю Подільського // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 січня. – С. 4.

СЛОБІДКА-МАЛИНОВЕЦЬКА, село. Входить до Сокільської (перед тим до Гринчуцької) сільської ради. 11 лютого 2001 мешканці села на референдумі висловилися за перехід із Гринчуцької сільської ради до Сокільської. Село лежить на лівому березі річки Дністер, нижче від села Малинівці. Відоме з середини 18 століття. Інші назви: Бернавка (у 18 столітті), Вітрянка (у 19 столітті). За даними Євтима Сіцінського (1895): селянської землі – 88 десятин, дворів – 29, мешканців – 332. За даними на 1998: дворів – 39, мешканців – 57. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 302; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 23 січня. – С. 4; Хоче село «Мрії»: Кам'янеччина // Подолянин. – 2001. – 16 лютого. – С. 1.

Слобідка-Мукшанська, село. Від 7 березня 1946, відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР, Слобідка. Від 12 січня 1967, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, в складі села Велика Слобідка.

Слобідка-Пановецька, село. Від 1946 у складі села Верхні Панівці.

СЛОБІДКА-РИХТІВСЬКА, село. Центр Слобідсько-Рихтівської сільської ради (підпорядковані села – Вільне, Кізя-Кудринецька, Мілівці). У селі народився доктор історичних наук Валерій Степанович Степанков (18 вересня 1947). 7 липня 2000 відсвятковано 300-річчя села та відкрито Святоуспенський православний храм. * Слобідка-Рихтівська // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 362; Дюг М. Зміни: До 50-річчя Великого Жовтня // Прапор Жовтня. – 1967. – 12 травня. – С. 2; Відзначили 300-річчя // Подолянин. – 2000. – 14 липня. – С. 1.

СЛОБІДСЬКО-КУЛЬЧІЄВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 3807 (чоловіків – 1783, жінок – 2024). Голова Марія Іванівна Міткевич (обрано 26 березня 2006, до того – секретар сільської ради; народилася 13 березня 1949). * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2; Дорошенко Тетяна. Просто Марія // Сім днів. – 2006. – 18 травня. – С. 7.

СЛОБІДСЬКО-РИХТІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 2370 (чоловіків – 983, жінок – 1387). Голова Іван Іванович Ільчишин. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

СЛУЖБИ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ (СБУ), будинок. Новий план. Адреса – Огієнка, 35. Раніше тут розміщувався міжшкільний комбінат. 1998–2000 проведено реставраційні роботи. * Гайдамашко Вікторія. Новосілля в СБУ: для працівників – зручність, для міста – окраса: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 15 вересня. – С. 2.

«СМЕРІЧКА», вокально-інструментальний ансамбль. Виступав у березні 1979 в клубі на вулиці Гагаріна. Серед учасників – Назарій Яремчук, Павло Дворський. * Кубко В. Подарунок «Смерічки» // Прапор Жовтня. – 1979. – 30 березня. – С. 4.

СМИРНОВА, вулиця. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. Назву надано 5 червня 1947. З'єднує Нігинське та Хмельницьке шосе. # Смирнов Михайло Семенович (1902 – 1944) – полковник, командир 29-ої гвардійської мотострілкової бригади. Загинув 30 березня 1944 при визволенні Кам'янця-Подільського. Поховано в центрі міста. * Бабляк В. Пам'ять ветерана: На конкурс // Прапор Жовтня. – 1984. – 27 квітня. – С. 4; Будзей О. Михайло Смирнов: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 22 березня. – С. 5.

*СМИРНОВА СЕЛИЩЕ. Розташувалося на півночі міста між двома шосе – Хмельницьким (на сході) і Нігинським (на заході). Селище також обмежують вулиця Пархоменка з півночі та вулиця Чехова з півдня. Серед об'єктів: ЗОШ № 10. Дитсадок № 31 (Хмельницька, 28) ліквідовано з 1 жовтня 2001. Колишня назва (до 25 березня 1949) – хутір Дембицького. Західним сусідом селища є мікрорайон Жовтневий. # → Смирнова, вулиця. * Гарнага І. Звідки пішла назва: 8. Селище Смирнова // Прапор Жовтня. – 1972. – 13 травня. – С. 4; Про ліквідацію дошкільного виховного закладу № 31 на вул. Хмельницька, 28 // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 16 листопада. – С. 4.

*Смирнова сквер. → Котовського, сквер. * Цілий Василь. У парку Смирнова: [Вірш] // Прапор Жовтня. – 1969. – 26 березня. – С. 3.

СМИРНОВУ ПАМ'ЯТНИК на могилі. Новий план. * Пшеничнюк І. Забута могила // Прапор Жовтня. – 1968. – 19 червня. – С. 4.

*СМОТРИЦЬКА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Тягнеться дугою вздовж лівого берега Смотрича. На плані міста, який 2001 видало підприємство «Поділлягеодезкартографія» – Смотричеська.

СМОТРИЦЬКИЙ КАНЬЙОН, геологічна пам'ятка природи. * Ярема С. А. Смотрицький каньйон // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 205; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 29; Міркотан Ольга. «Смотрицький каньйон»: дозвілля у день довкілля: До Дня довкілля // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 5; Любінська Л., Кучинська О., Матвєєв М. Цінуймо створене природою: Перлини Кам'янця // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 18 серпня. – С. 7.

СМОТРИЧ – село. Входить до Колибаївської сільської ради, приміське село Кам'янця-Подільського (його південний сусід). Раніше Татариски. Перейменовано 7 березня 1946 Указом Президії Верховної Ради УРСР. Внаслідок ухвали Хмельницького облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, до Смотрича приєднано село Кубачівка. 1895 у Татарисках відкрито школу грамоти. # При перейменуванні села йому надано назву річки, на березі якої воно розташувалося. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Гарнага І. Смотрич: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1976. – 28 серпня. – С. 4; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; Татариски: Штрихи до історії містечок і сіл // Час: Інформаційний бюлетень. – 2006. – № 2(2). – С. 3.

СМОТРИЧ, річка. Ліва притока Дністра. У петлях Смотрича розташовані Старе місто, Польські фільварки та Руські фільварки Кам'янця-Подільського. Безпосередньо на берегах Смотрича розташувалися вулиці: на лівому березі – Білановецька набережна, Смотрицька, Онуфріївська, Річна, на правому березі – Зіньковецька набережна, Видрівка (колись – село), Руська, Карвасари (колись – містечко). На берегах Смотрича лежать села: на північ від Кам'янця-Подільського – Думанів, Киселівка, Великозалісся, Голосків, Пудлівці; на південь від Кам'янця-Подільського – Смотрич, Цибулівка, Зубрівка, Панівці, Шутнівці, Цвіклівці; при впадінні в Дністер – Устя. Леонід Павлович Сабанєєв (1844–1898) у книзі «Життя і лов прісноводних риб» писав: «Флора і фауна річки Смотрич – притоки Дністра – найбагатша серед усіх малих річок, які впадають у Дністер». * Смотрич // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 205; Водецький І. Не той тепер Смотрич...: Читач порушує проблему // Прапор Жовтня. – 1980. – 5 березня. – С. 3; Задорожний М. «Не той тепер Смотрич...»: Читач продовжує розмову // Прапор Жовтня. – 1980. – 9 липня. – С. 3; Лонський Т., Детцель В. «Не той тепер Смотрич...»: Читач продовжує розмову // Прапор Жовтня. – 1980. – 6 серпня. – С. 3; Мисько Ю., Халфін М. «Не той тепер Смотрич...»: Читач продовжує розмову // Прапор Жовтня. – 1980. – 9 вересня. – С. 3; Дем'янчук Григорій. Високі береги Смотрича: Путівник по туристському маршруту. – Львів, 1978. – 72 с.; Гержук П. І. Екологічне дослідження річки Смотрич // Подільський національний природний парк: доцільність і проблеми створення. – Кам'янець-Подільський, 1993. – С. 34–36; Вінюкова Валентина. Пливли Смотричем галери...: З історії // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 26 квітня. – С. 3; Мисько Володимир. Смотрич: Екологія // Подолянин. – 2004. – 16 липня. – С. 6.

«СМОТРИЧ», госпрозрахунковий футбольний клуб (ФК). Створено в Кам'янці-Подільському 11 січня 1990. Гостями установчої конференції були Олег Базилевич і Валентин Щербачов.

«СМОТРИЧ», готель. Новий план. Сучасна адреса – Соборна, 4 (на розі з вулицею Огієнка). Перший у місті 12-поверховий будинок. Перших поселенців прийняв на початку 1986 – у дні роботи XXVII з'їзду КПРС. Первісно – 203 номери для 403 гостей. При готелі були ресторан, кафе та кафе-морозиво відповідно на 250, 50 і 25 місць. Після занепаду готель переживає другу молодість. 26 вересня 1999 Кабінет Міністрів України виділив 1850 тисяч гривень на реконструкцію готелю. Тут, зокрема, розмістилися редакція приватної газети «Подолянин» (до 2005), місцева телерадіокомпанія, відділення «ПриватБанку». Перші 33 номери готелю відновлено й здано в експлуатацію 14 вересня 2000. За результатами конкурсу готельний комплекс продано 17 серпня 2004 київському ТзОВ «Сім днів» за 6501 тисяч гривень. * Власова В. «Смотрич» над Смотричем: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1986. – 8 березня. – С. 4; Офіційно // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 3 вересня. – С. 1; Готель «Смотрич»: свято пройде, а номери залишаться: Добра новина // Подолянин. – 2000. – 15 вересня. – С. 4; Шуханова Т. Засукайио штани. Всі разом: РУХ // Подолянин. – 2001. – 17 серпня. – С. 4; Міркотан Ольга. Як у «Смотрич» вливається життя: З перших вуст // Подолянин. – 2005. – 15 квітня. – С. 3; Сокальський Сергій. Із сірятиною покінчено: Добрі новини // Подолянин. – 2005. – 5 серпня. – С. 3.

«СМОТРИЧ», кафе. Новий план. Адреса – Шевченка, 22. Нині ресторан «Стрілець». * Турботу беремо на себе // Прапор Жовтня. – 1975. – 8 травня. – С. 4; «Прапору Жовтня» відповідають // Прапор Жовтня. – 1976. – 21 липня. – С. 3.

«СМОТРИЧ», районний універмаг. Розпочав роботу 23 жовтня 1959 в Старому місті. 2001 був план відкрити тут філію Національного музею. * Романюк І. Передсвятковий подарунок // Прапор Жовтня. – 1959. – 25 жовтня. – С. 4; Власова В. Запрошує «Смотрич»: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1984. – 21 липня. – С. 3; Національний музей – до Кам'янця // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 23 листопада. – С. 1.

«СМОТРИЧ», ресторан. * Дебют «Смотрича» // Прапор Жовтня. – 1987. – 22 січня. – С. 4; «Звичайна вечеря»: Резонанс // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 грудня. – С. 2.

«СМОТРИЧ», агропромисловий комбінат (АПК) у Кам'янець-Подільському районі. Створено на підставі постанови Рада Міністрів УРСР від 18 лютого (чи 19 лютого) 1988 та ухвали облвиконкому від 23 березня 1988. Установчі збори уповноважених представників колгоспів, радгоспів, підприємств і організацій, які ввійшли до складу комбінату, відбулися 18 квітня 1988. Головою ради АПК «Смотрич» обрано Володимира Івановича Комарницького. * Створено комбінат «Смотрич» // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 квітня. – С. 1; Бабляк В. Агрокомбінат «Смотрич»: перші кроки: Актуальні діалоги // Прапор Жовтня. – 1988. – 31 травня. – С. 2.

СНІД, синдром набутого імунодефіциту. У Кам'янці-Подільському впродовж 1997 – першого кварталу 2006 зареєстровано 39 ВІЛ-інфікованих. У місті на квітень 2006 проживає 18 ВІЛ-інфікованих, 1 помер, 8 вибули з міста. Серед ВІЛ-інфікованих виявлено 3 хворих на СНІД. У місті першу смерть людини, хворої на СНІД, зафіксовано 2002 (чоловікові було 40 років). * Семенова Наталія. AIDS у Кам'янці: перша жертва: 1 грудня – Всесвітній день боротьби зі СНІДом // Подолянин. – 2002. – 29 листопада. – С. 4; Горбань Ольга. СНІД – проблема громадськості: Лікар застерігає // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 26 травня. – С. 12.

«СНІЖИНКА», фабрика хімічної чистки. Вулиця Першотравнева (біля автовокзалу). Мала стати до ладу 1967. Розпочала роботу на початку 1969. * Лугін П. Бородаті будови // Прапор Жовтня. – 1968. – 15 березня. – С. 2; Урода Б. Фабрика хімчистки: Обнови міста // Прапор Жовтня. – 1969. – 18 лютого. – С. 3; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1969. – 19 лютого. – С. 4.

*СОБОРНА ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 17, № 28, № 29. Найдавніша назва – Лагерний провулок. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці – Олександрівська, яка вживалася з початку 20 століття. У радянський час від 1920-х до 1 червня 1992 – вулиця Котовського (під час німецької окупації міста (1941–1944) вулиці в лютому 1942 повернули назву Олександрівська). З'єднує вулицю Шевченка та проспект Грушевського, перетинає вулиці Лесі Українки, Огієнка та Гагаріна. Протяжність – 4 квартали. На вулиці розташувалися будівельний технікум (у колишньому будинку міської управи 19 століття – пам'ятка архітектури та містобудування місцевого значення), шахово-шашковий клуб «Гросмейстер», будинок зв'язку (відкрито 22 квітня 1982), готель «Смотрич» (відкрито 1986), виставковий зал, крамниці, кафе, відділення банків («ПриватБанк», «Аваль», «Правекс», «Брокбізнесбанк») тощо. Останні номери: непарні – № 33, парні – № 18. В одній з квартир будинку № 33 живе відома подільська фольклористка Тамара Сис-Бистрицька, в одній з квартир будинку № 18 – письменник і журналіст Мар'ян Красуцький. # Сучасна назва мотивується тим, що тут раніше був (а нині відбудовується) храм Олександра Невського, який за величність називали собором. * Перейменування вулиць // Подолянин. – 1942. – 27 лютого; Задорожнюк А. Храм Олександра Невського: Знищені церкви Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 11 серпня. – С. 3; Будзей О. Соборна: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 16 січня. – С. 4; Гайдамашко В. Візиткою міста стане Соборна: До порядку! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 23 квітня. – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 273–274; Нова вулиця Соборна // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 11 травня. – С. 5.

СОБОРНА, 1. Будинок колишньої міської управи. Розташувався на розі з вулицею Шевченка. Зведено у 1897–1901 під керівництвом губернського архітектора Віктора Васильовича Канакотіна. Тепер корпус будівельного технікуму. 1967 розпочато прибудову, щоб удвічі збільшити навчальну площу. * Навчальна площа збільшиться вдвоє: Вісті з будівельного технікуму // Прапор Жовтня. – 1967. – 23 травня. – С. 3; Мельник В. Заходьте на новосілля // Прапор Жовтня. – 1967. – 22 липня. – С. 3; Семаньків П. Будівництво затягується. Чому? // Прапор Жовтня. – 1967. – 22 серпня. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 273–274; Новий фасад будинку думи // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 16 грудня. – С. 1; Воістину будинок думи!: Головні події 2005-го // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 30 грудня. – С. 5.

СОБОРНА, 5. На другому поверсі розташований шахово-шашковий клуб (ШШК) «Гросмейстер». Щонеділі зранку в приміщенні клубу проводить богослужіння громада Української лютеранської церкви. Восени 2006 заплановано «Гросмейстер» розмістити в МЦ «Сатурн», а в приміщення ШШК переїде виставковий зал із Соборної, 29а. * Рокіровочки: Місто // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

СОБОРНА, 18. У будинку жив краєзнавець Сергій Кирилович Шкурко (помер 16 вересня 1980). Серед інших мешканців – журналіст і письменник Мар'ян Іванович Красуцький. * Туровський А. Терикони із цегли // Прапор Жовтня. – 1968. – 27 серпня. – С. 2; Шкурко С. Ростуть тополі // Прапор Жовтня. – 1975. – 14 березня. – С. 4.

СОБОРНА, 27А. 40-квартирний житловий будинок. Державна комісія прийняла в експлуатацію 13 вересня 1973. * Слова дотримали // Прапор Жовтня. – 1973. – 18 вересня. – С. 2.

СОБОРНА, 29А. На першому поверсі розташований вистваковий зал історичного музею-заповідника. Заплановано відкрити тут на початку жовтня 2006 Єдиний дозвільний центр, а виставковий зал перенести на Соборну, 5 (на місце шахово-шашкового клубу «Гросмейстер», який повинен перебратися в МЦ «Сатурн»). * Рокіровочки: Місто // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

СОБОРНА, 31. Житловий будинок консервного заводу. Спорудила пересувна механізована колона № 225. Заселено наприкінці 1969 або на початку 1970. * Мельник В. Дім без господаря: Під гострим кутом // Прапор Жовтня. – 1974. – 12 лютого. – С. 4; Мельник В. «Дім без господаря»: Повертаємось до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1974. – 11 червня. – С. 2; Аверічев І., Кудря Т., Петренко Б. «Дім без господаря»: Куточок дієвості // Прапор Жовтня. – 1974. – 29 червня. – С. 3.

Соборна вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Татарської у другій половині 19 – на початку 20 століття. Назва пояснюється тим, що тут збудували Казанський собор (освячено 1878). * Задорожнюк А. Казанський собор: Історія знищених храмів // Подолянин. – 1993. – 9 червня. – С. 3.

Соборна, вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці П'ятницької. # Назва пояснюється тим, що розташована тут Іоанно-Предтеченська церква довгий час (1799–1878) була православним кафедральним собором. * Задорожнюк А. Іоанно-Предтеченська церква: Знищені храми Кам'янця // Подолянин. – 1993. – 4 серпня. – С. 3.

Соборний, майдан. Старе місто. Одна з давніх назв (початок 19 століття) сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Вірменський ринок. # Пояснення назви те ж, що і попереднє для вулиці Соборної.

«СОВА», торгова марка. 29 вересня 2001 у Кам'янці-Подільському на вулиці Лесі Українки (поруч з універмагом «Ювілейний») відкрито першу крамницю торгової марки «Сова». * «Сова» злетіла // Подолянин. – 2001. – 5 жовтня. – С. 1.

«СОВИЙ ЯР» (УРОЧИЩЕ «СОВИЙ ЯР»), ландшафтний заказник у Кам'янець-Подільському районі. Розташувався неподалік села Вихватнівці. Площа 827 га. Створено постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 серпня 1978. У постанові дано коротку характеристику заказника: «Грабова діброва на товтровому кряжі, де в глибокому каньйоні протікає мальовнича річка Студениця, розтинаючи масив навпіл. В урочищі ростуть рідкісні рослини: ковила українська, скополія карніолійська, шеверекія подільська, бруслина карликова. Тут гніздиться орлан-білохвіст, зустрічається сапсан. Всі ці види рослин і птахів занесено до Червоної книги Української РСР». * Постанова Ради Міністрів Української РСР № 383 від 3 серпня 1978 року «Про доповнення переліку державних заказників, що створюються в Українській РСР»; Ярема С. Казка Совиного яру // Прапор Жовтня. – 1979. – 27 квітня. – С. 4; Ярема С. А. Совий Яр // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 210; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 24.

Сокіл – давня назва Підзамча.

СОКІЛ, село. Центр Сокільської сільської ради (підпорядковані села – Каветчина, Межигір). У селі народився письменник Анатолій Максимович Богданович (1882 – 1914). * Царик О. З глибини віків // Прапор Жовтня. – 1984. – 15 серпня. – С. 4; Сокіл // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 362–363; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3; Подолинний А. М. Богданович Анатолій Максимович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2004. – С. 133.

СОКІЛЬСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1000 (чоловіків – 444, жінок – 556). Голова Інна Василівна Бешлей. * Їх обрали до Сокільської сільської ради // Край Кам'янецький. – 2006. – 30 березня. – С. 2; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

СОКОМОРСОВИЙ ЗАВОД. Спочатку завод ефірних масел (сирована для виробництва – фенхель). Від 1939 – сокоморсовий завод всесоюзного тресту «Спиртотара». Спиртові соки та морси, вироблені на заводі, йшли на виготовлення лікеру. Сировина – смородина, сливи, яблука, айва. Директори заводу: (1947) – Руденко. * Вікторський Н. Подільський лікьор // Прапор Жовтня. – 1947. – 19 листопада. – С. 1.

Солдатська слобідка. Існувала в 19 столітті на місці південної частини сучасних проспекту Грушевського та вулиці Гагаріна. # Гарнага І. Російські царі у Кам'янці: Відомі й невідомі сторінки історії. Олександр ІІ // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 10 липня. – С. 3.

«СОЛОМ'ЯНІ ДЗВОНИ», кінофільм. Знімався 1986 на Кам'янеччині. Первісна назва «У синьому небі висію ліс». Знімав фільм, написавши сценарій за творами Євгена Гуцала, Юрій Іллєнко. У фільмі знімалися Лесь Сердюк, Михайло Голубович, Майя Булгакова, Ніна Матвієнко, а також жителі сіл Дерев'яни, Гелетина. У Кам'янці-Подільському прем'єра фільму відбулася 25 грудня 1987 у кінотеатрах імені Войкова та «Юність». У ній узяли участь актори Лесь Сердюк і Сергій Підгорний. * Бабляк В. У синьому небі сіяли ліс... // Прапор Жовтня. – 1987. – 28 лютого. – С. 3; Бабляк В. Ніна Матвієнко: «Спів як дихання» // Прапор Жовтня. – 1987. – 14 березня. – С. 2–3; Бабляк В. Три зустрічі // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 січня. – С. 4; «Солом'яні дзвони» Дерев'ян // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 20.

Солона, вулиця. Старе місто. У 19 столітті народна назва сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Тринітарської. # Давня криниця на вулиці, воду з якої беруть і тепер, у 19 столітті називалася Солоною. * Осетрова Г. Колодязі життя // Радянське Поділля. – 1983. – 9 серпня. – С. 2.

СОНЕТ, 14-рядковий вірш із двох чотиривіршів на дві рими та двох тривіршів на дві чи три рими. Найвідомішим сонетом, присвяченим Кам'янцю-Подільському, є сонет Михайла Драй-Хмари «Кам'янець» (1930). Три сонети («На заліску», «На руїні», «Щастя») увійшли до збірки Володимира Свідзінського «Ліричні поезії» (Кам'янець-Подільський, 1922). Низку сонетів (серед них – «Сонети з присвятою» «Кам'янецькі сонети») опублікував у періодиці кам'янчанин Григорій Гораш. Серед сучасних кам'янчан написанням сонетів захоплюються Іван Васильчук, Аркадій Браеску, які видали збірки сонетів. Іван Васильчук навіть написав і видав вінок сонетів «Кам'янець» (2005). * Драй-Хмара М. Кам'янець // Драй-Хмара М. Вибране. – К., 1989. – С. 123; Гораш Г. Сонети з присвятою // Прапор Жовтня. – 1984. – 17 березня. – С. 4; Гораш Григорій. Кам'янецькі сонети: З поетичного зошита // Прапор Жовтня. – 1986. – 24 травня. – С. 4.

«СОНЕЧКО», дошкільний навчальний заклад № 30. Мікрорайон Жовтневий (Жукова, 6). Завідувач Людмила Григорівна Сухарєва. * Федоришина Світлана. Її лебединий політ: Ювілеї // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 4.

СОПІЛКАРІВ, самодіяльний народний оркестр. Створено 1965 на УТОС. Перший керівник – Борис Миколайович Гулашевський (1980 через сімейні обставини виїхав на постійне проживання в Йошкар-Олу). Інструменти – повний набір сопілок від 25 см (піколо) до 290 см (контрабас) – виготовив Петро Іванович Цинкалов. Керівник від 1982 – Анатолій Миколайович Твердохліб – заслужений працівник культури України (2000). * Білий А. Оркестр сопілкарів // Прапор Жовтня. – 1969. – 14 березня. – С. 4; Гурфінкель Л. Чарівні сопілки // Прапор Жовтня. – 1975. – 5 вересня. – С. 4; Твердохліб А. Голосом ніжним сопілки // Прапор Жовтня. – 1985. – 16 березня. – С. 4; Івасюк Є. Кам'янецькі сопілки // Прапор Жовтня. – 1988. – 12 жовтня. – С. 3; Заслужена відзнака за багаторічну працю // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 8 грудня. – С. 1; Дрезналь Л. Унікальний оркестр: Світ музики // Подолянин. – 2003. – 21 листопада. – С. 5; Народний оркестр сопілкарів // 100 років Будинку культури. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 10.

СОРОКОВА, крамниця. Крамниця № 40 міськхарчоторгу. Відкрито на початку жовтня 1935 як крамницю № 18 міськробкоопу. На розі вулиць Шевченка й Драгоманова (Драгоманова, 1). * Бабляк В. Ювілей магазину: Про це писав «Червоний кордон» // Прапор Жовтня. – 1985. – 19 жовтня. – С. 4.

СОЦІАЛЬНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ТА РОЗВИТКУ ДИТИНИ, інститут (ІСРРД). Працює в складі Кам'янець-Подільського державного університету. Засновано 27 вересня 2001 (наказ № 660 Міністерства освіти та науки України) внаслідок реорганізації факультету розвитку людини (у 1993–1997 – дефектологічний факультет). * Гаврищук Анатолій. Вузів у місті побільшало: добра новина // Подолянин. – 2001. – 2 листопада. – С. 4; Ковальчук Ю. М., Суровий А. Ф. Інститут соціальної реабілітації та розвитку дитини // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 308–331.

СОЦІАЛЬНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ, відділ міського виконавчого комітету. Серед завідувачів: квітень 1967 – липень 1987 – Федір Якович Павленко (помер 9 листопада 1992). * Федір Якович Павленко: [Некролог] // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 14 листопада. – С. 3.

СОФІЯ, столиця Болгарія. 17 серпня 1966 у сім'ї Марії Тодосівни та Василя Петровича Галампетів із села Крушанівка народилася донька Софія, названа на честь столиці Болгарії, оскільки дівчинка з'явилася на світ дорогою до лікарні і першими батьків із радісною подією привітали члени делегації з болгарського міста Сілістра. * Борчук П. Щастя тобі, Софійко! // Прапор Жовтня. – 1971. – 15 вересня. – С. 3; Собчук В. Софію чекає Софія // Прапор Жовтня. – 1973. – 28 липня. – С. 4; Семенко П. Живе в Крушанівці Софія // Прапор Жовтня. – 1979. – 18 січня. – С. 4; Вірич Г. [Шпильова Віра] Квіт дружби // Прапор Жовтня. – 1986. – 1 травня. – С. 3; На честь столиці Болгарії // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 15.

«СОЮЗДРУК», система організацій і підприємств для розповсюдження періодичних видань, що діяла в Міністерстві зв'язку СРСР. Декрет Ради народних комісарів про залучення зв'язківців до розповсюдження та експедирування періодики підписав Ленін 21 листопада 1918. У травні 1968 у Кам'янці-Подільському відбулася триденна республіканська нарада працівників «Союздруку», присвячена питанням пропаганди та реклами передплати періодичних видань СРСР. З доповіддю виступив Пилип Герасимович Мудренко – заступник начальника управління «Союздруку» України. У ратуші було відкрито виставку періодичних видань СРСР. * «Союзпечать» // Большая Советская Энциклопедия. – 3-е издание; Михайлов Д. Республіканська нарада працівників «Союздруку» // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 травня. – С. 3; У виставочному залі ратуші... // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 травня. – С. 4.

«СПАРТАК», всесоюзне добровільне спортивне товариство (ДСТ). Об'єднує працівників місцевої промисловості, комунального господарства, зв'язку, автомобільного транспорту, культури, освіти, торгівлі, медицини. Створено 1935. * «Спартак» // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 3. – К., 1968. – С. 361; Пелипенко П. Всі на профспілково-комсомольський лижний крос // Прапор Жовтня. – 1947. – 11 січня. – С. 2; Михайленко Д. Автомобілісти – перші // Прапор Жовтня. – 1981. – 6 лютого. – С. 4.

СПАРТАКА, провулок. В атласі-плані ППП «Лібріс» – вулиця; насправді – тупик. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Відходить від вулиці Суворова. До 27 грудня 1961 – провулок Ракоші. Раніше – Другий Георгіївський провулок. # Спартак (? – 71 до н. е.) – керівник найбільшого повстання рабів у Стародавньому Римі. * Топоровська Є. Квіти – ветерану: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1985. – 6 березня. – С. 4; Будзей О. Спартак і Ракоші: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 22 лютого. – С. 5.

СПАРТАКІАДА СТУДЕНТІВ ПЕДАГОГІЧНИХ ІНСТИТУТІВ УРСР. 22–25 червня 1957 у Кам'янці-Подільському проведено VII спартакіаду. У змаганнях узяли участь студенти десяти педінститутів України, зокрема: Харківського, Кримського, Ворошиловградського, Одеського, Вінницького, Черкаського, Ніжинського, Рівненського, Кам'янець-Подільського. Змагання відбувалися: з легкої атлетики, баскетболу, волейболу – на стадіоні педінституту, з плавання – у відкритому на Смотричі водному басейні, з вільної та класичної боротьби й боксу – в міському Будинку культури, з велосипедних перегонів – на Хмельницькому шосе, з гімнастики. Серед учасників спартакіади – 10 майстрів спорту (зокрема, студентка Вінницького педінституту Альбіна Єлькіна (1932), яка на Олімпійських іграх у Мельбурні (1956) посіла п'яте місце в метанні диска). У загальному заліку кам'янчани посіли четверте місце (проти шостого на попередній спартакіаді). 1961 у Кам'янці-Подільському було проведено IX спартакіаду. * Зорін В. До VII спартакіади студентів педінститутів УРСР // Прапор Жовтня. – 1957. – 2 червня. – С. 4; Палига В. Напередодні республіканської спартакіади // Радянський студент. – 1957. – 4 червня. – С. 2; Змагаються студенти: Республіканська спартакіада студентів педвузів у Кам'янці-Подільському // Радянське Поділля. – 1957. – 26 червня. – С. 4; На VII спартакіаді педвузів УРСР / Текст В. Мороза, фото С. Цільника // Прапор Жовтня. – 1957. – 26 червня. – С. 3; Ніколаєва А., Черній А. Закінчилась республіканська спартакіада педвузів // Прапор Жовтня. – 1957. – 28 червня. – С. 3; Спартакіада педвузів УРСР // Радянська Кам'янеччина. – 1957. – 28 червня. – С. 4; Гольц І., Цердя К. Підносити спортивну майстерність: Деякі підсумки VII спартакіади студентів педвузів України у Кам'янці-Подільському // Радянське Поділля. – 1957. – 30 червня. – С. 4; Палига В., Босенко А. Результати гімнастів інституту // Радянський студент. – 1957. – 2 вересня. – С. 4.

«СПАС» – міська незалежна професійна спілка. * «Бери руковиці про запас»: Вибори-2002 // Подолянин. – 2002. – 1 лютого. – С. 1.

СПАСЬКА (ПРЕОБРАЖЕННЯ СВЯТОГО СПАСА) – українська православна церква 16–17 століть. Стояла в долині на правому березі Смотрича. * Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 102–103.

«СПЕЦБУДМЕХАНІЗАЦІЯ» – ВАТ (відкрите акціонерне товариство). Керівник Олександр Анатолійович Ткачук. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

СПЕЦІАЛЬНЕ КОНСТРУКТОРСЬКЕ БЮРО КАБЕЛЬНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ (СКБ КП). Створено 29 червня 1971. Згодом СКБ МЕТ (медичної електротехніки). Триповерховий корпус СКБ КП на розі Північної та Хмельницького шосе почали споруджувати 1976. У жовтні 1989 у МБК СКБ МЕТ відзначило 25-річчя. * Слободян М. Веселка на конвейєрах. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 90; Лялін Д. Бюро «запчастин» до серця // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 квітня. – С. 4; Кирилюк І. Праця для здоров'я // Прапор Жовтня. – 1989. – 1 листопада. – С. 1.

СПЕЦКОМЕНДАТУРА. * Коцюбанський Михайло. «Хіміки» покидають місто: Збулося! // Подолянин. – 1993. – 16 січня. – С. 1.

Спецшкола-інтернат для дітей зі зниженим слухом. Польські фільварки. Сучасна адреса – Суворова, 22. Розпочала роботу у вересні 1944. Тепер багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр. * Вітаємо з ювілеєм! // Подолянин. – 1994. – 8 вересня. – С. 1; Мельник В. Робітнича служба здоров'я: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1987. – 31 жовтня. – С. 2–3; Мельник В. Піввіку доброти і піклування: Спецшкола-інтернат для дітей з пониженим слухом відзначила 50-ліття // Край Кам'янецький. – 1994. – 13 вересня. – С. 1.

СПІВАКИ – ГОСТІ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. Вересень 1967 – Іван Семенович Козловський; вересень 1975 – Сергій Захаров; березень 1976 – Валентина Толкунова; травень 1976 – Полад Бюль-Бюль огли; квітень 1981 – грузинська співачка (сопрано) Медея Аміранашвілі. * Слюсар Б. Співає І. С. Козловський // Прапор Жовтня. – 1967. – 16 вересня. – С. 4; Михальченко Л. Гість з Ленінграда // Прапор Жовтня. – 1975. – 12 вересня. – С. 4; У міському Будинку культури... // Прапор Жовтня. – 1975. – 13 вересня. – С. 4; Співає Валентина Толкунова // Прапор Жовтня. – 1976. – 24 березня. – С. 4; Нещодавно у нашому місті з великим успіхом гастролював... // Прапор Жовтня. – 1976. – 15 травня. – С. 4; Чорпіта В. Вечір вокальної музики // Прапор Жовтня. – 1981. – 15 квітня. – С. 4.

СПІВОМОВКА – гумористичний вірш, в основу якого покладено анекдот, прислів'я тощо. Термін запровадив Степан Руданський. Правда, співомовками він називав усі свої поетичні твори. Проте, завдяки Іванові Франку, це слово закріпилося за гумористичними віршами Руданського. # Співомовка – словотвір від «співана мова». У Руданського це був український відповідник запозиченого слова «поезія». * Козлова Н. Авторові співомовок: Книги про наших земляків // Прапор Жовтня. – 1969. – 8 січня. – С. 4; Косяченко Віктор. Незгасний усміх (Жанр співомовки і розвиток української поетичної сатири та гумору) // Українська співомовка. – К., 1986. – С. 3–34; «Невеликий гурток Волинський» // Шевчук Валерій. Із низин та вершин. – К., 1990. – С. 109; Чехівський О. О. Побутове мовлення Поділля в «Співомовках» Степана Руданського // Проблеми етнографії, фольклору і соціальної географії Поділля: Науковий збірник. – Кам'янець-Подільський, 1992. – С. 79–81; Яропуд Л. Г. Співомовки С. Руданського // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 414–416; Марчук Л. М. Категорія оцінки у співомовках Степана Руданського // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 420–421.

«СПІВРОБІТНИК ЧК», художній кінофільм за мотивами однойменної повісті Олександра Лукіна та Дмитра Поляновського. 1963 знімала кіностудія «Мосфільм». Жанр – героїко-пригодницький фільм. Зйомки проходили, зокрема, і в Кам'янці-Подільському. Режисер Борис Ізраїлевич Волчек (1905–1974). Оператор Володимир Мінаєв. У головній ролі Олександр Сергійович Дем'яненко (1937–1999). * Іванова М. Зйомки кінофільму «Співробітник ЧК» // Прапор Жовтня. – 1963. – 6 серпня. – С. 3.

«СПІВРОЗМОВНИК», клуб любителів книги. Відкрито восени 1982 при книгарні № 11 (вулиця Чкалова). Ініціатор створення Григорій Іванович Покуса. * Федірко А. Здобутки і проблеми книголюбів: Читач порушує питання // Прапор Жовтня. – 1983. – 9 вересня. – С. 3.

«СПІВУЧІ ДЗЕРКАЛА», фестиваль творчих близнюків. 19–20 травня 2006 проведено вшосте. Організатори – брати Вадим і Євген Гжегожевські. Серед учасників – кам'янчани Юлія та Юна Вонсовичі, Раїса та Олена Горченки. * Столичні злети «Співучих дзеркал» // Студентський меридіан. – 2006. – 13 червня. – С. 2.

СПІЛЬНЕ ТА РОЗДІЛЬНЕ НАВЧАННЯ ХЛОПЦІВ І ДІВЧАТ. За часів Російської імперії було роздільним. Спільне навчання введено 1918. Після війни від 1944 було роздільним. Спільне навчання ухвалено відновити 18 червня 1954. * 13–19 июля // Столичные новости. – 2004. – 13–19 июля. – С. 16.

«СПОГАДИ ВЕТЕРАНІВ», збірка. Видано 2005 в Кам'янці-Подільському до 60-річчя Перемоги. Упорядник – Петро Костянтинович Краснолуцький (1928–2006). * Краснолуцький Петро. Книга до свята: З друку // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 6 травня. – С. 2.

Спортивна, вулиця. Підзамче. Нині (від 29 вересня 1970) вулиця Козицького.

СПОРТИВНИЙ, провулок. Підзамче. Виборча дільниця № 41.

СПУСК. → Узвіз.

ССАВЦІ КАМ'ЯНЕЧЧИНИ. Представлені 64 видами, з них 11 (зокрема, горностай, борсук звичайний, видра річкова, тхір степовий, вовчок садовий) занесено до Червоної книги України. Найбільш поширеними й звичайними видами є їжак звичайний, кріт звичайний, куна кам'яна, ласиця, заєць сірий, лисиця, білка звичайна, миші хатня, лісова та польова. Найбільшими за розмірами й водночас рідкісними є лось, кабан дикий і вовк. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 22–23.

СТАДІОН МІСЬКИЙ імені Григорія Тонкочеєва. Розташований на північному заході великого кварталу (який, по суті, складається з шести кварталів), обмеженого на заході проспектом Грушевського, на сході вулицею Крип'якевича, на півночі – вулицею Князів Коріатовичів, на півдні – вулицею Драй-Хмари. 12 березня 1959 міськрада, затверджуючи заходи для виконання наказів виборців, ухвалила збудувати міський стадіон. Ділянку під будівництво площею 9,59 га відведено 27 липня 1959. Перша гра на новому стадіоні відбулася 1963. На стадіоні відкрито 1963 шаховий клуб, проведено чемпіонати міста з шахів і шашок. 20 вересня 1980 на міському стадіоні відбувся фестиваль майстрів мистецтв «Золота осінь», в якому брали участь Євген Леонов, Василь Лановий, Олександр Дем'яненко, Віктор Балашов. 16–17 липня 1988 на стадіоні відбулися великі концерти майстрів мистецтв, у яких узяли участь Валентин Пивоваров, Микола Мозговий, Софія Ротару, Надія Шестак, Анатолій Литвинов, конферансьє Олексій Попов. У жовтні 1988 на стадіоні виступали Юрій Ніколаєв, Михайло Боярський, Микита Михалков. Директори: Юрій Михайлович Пушкарьов, від 19 грудня 2003 – Олександр Вікторович Аносов. # Тонкочеєв Григорій Андрійович (1904 – 1991) – перший секретар Кам'янець-Подільського міськкому КПУ (1953–1962), перший секретар райкому КПУ (1962–1964), голова міськвиконкому (1964–1968). Стадіон споруджено з його ініціативи методом народної будови. Після виходу на пенсію (1968) працював (до 1972) директором стадіону. * Костюченко В. Кам'янецькі «Лужники» будуть! // Прапор Жовтня. – 1959. – 16 вересня. – С. 3; Мрачковський В. Щоб і в Кам'янці були свої «Лужники» // Прапор Жовтня. – 1960. – 14 липня. – С. 4; Триває спорудження нового стадіону на 15 тисяч місць: Спортивні новини // Прапор Жовтня. – 1962. – 11 серпня. – С. 4; Зорін В. Змагання з шахів: Спорт // Прапор Жовтня. – 1964. – 15 січня. – С. 4; Новий стадіон: З альбому художника Д. Брика // Прапор Жовтня. – 1964. – 18 грудня. – С. 4; Волков П. Стадіон: П'ятнадцять років тому відкрито центральний міський стадіон // Прапор Жовтня. – 1980. – 23 серпня. – С. 4; Шановні кам'янчани! // Прапор Жовтня. – 1980. – 19 вересня. – С. 1; Урода Б. «Золота осінь»: Фестиваль мистецтв у Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1980. – 24 вересня. – С. 4; Запрошуємо на свято майстрів мистецтв // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 липня. – С. 4; Костевич І., Свідер І. Радість, подарована людям: Свято майстрів мистецтв у Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1988. – 20 липня. – С. 4; Федоренко В. Вечірній випуск «Ранкової пошти»: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 14 жовтня. – С. 4; Пушкарьов Ю. Рятівна соломинка міського стадіону – мудрість депутатів: Порушуємо проблему // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 14 липня. – С. 3; Мойсеєві дороги стадіону: Наші інтерв'ю / Бесідував П. Поліщук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 21 лютого. – С. 4; Спортивний амфітеатр святкує 40-річчя: Ювілеї / Інтерв'ю вела О. Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 15 серпня. – С. 4; Каратист – на місці: Кадри // Подолянин. – 2004. – 1 січня. – С. 2; Манжуловський О. Наш стадіон // Подолянин. – 2004. – 10 вересня. – С. 6.

СТАДІОН МОТОБОЛЬНИЙ. Розташований на південному заході того ж великого кварталу, що і міський стадіон ім. Григорія Тонкочеєва.

СТАДІОН ПДАТУ імені Юрія Покотильського. Розташований на заході кварталу, обмеженого вулицями: із заходу – Каліською, зі сходу – Шевченка, з півночі – Тімірязєва, з півдня – Великанова. Ім'я Юрія Покотильського 20 лютого 2004 надала міськрада. * Покотильський Юрій – спортсмен і педагог. 1957–1982 працював на кафедрі фізичного виховання сільгоспінституту і, зокрема, 16 років її очолював, зробив дуже багато для створення спортивної бази навчального закладу. * Турун А. Слава інституту // Прапор Жовтня. – 1975. – 25 липня. – С. 4.

СТАДІОН УНІВЕРСИТЕТУ (до 1997 – педагогічного інституту, у 1997–2003 – педагогічного університету). Новий план. Займає квартал, обмежений вулицями: із заходу – Лесі Українки, зі сходу – Огієнка, з півночі – Пушкінською, з півдня – Драгоманова. На цьому місці спочатку був пустир, де навчали верхової їзди козаків. Збудований тут стадіон (відкрито 5 червня 1928) належав школі перепідготовки офіцерського складу прикордонних військ. 1953 школа перестала існувати. На неодноразові клопотання директора педінституту Івана Зеленюка 1955 стадіон передали на баланс інституту. У 1955–1956 його реконструювали методом народної будови. Тоді жоден з педінститутів України не мав свого стадіону. Тут проходили змагання досить високого рівня: наприклад, спартакіади студентів педінститутів України – сьома (22–25 червня 1957), дев'ята (1961). * Завальнюк О., Комарницький О. Кам'янець-Подільський: Історико-популярний нарис. – Кам'янець-Подільський, 2001. – С. 63; Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 105; Кам'янець-Подільський державний університет в особах. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 148; Завальнюк О. М., Комарніцький О. Б. Кам'янець-Подільський державний університет: Історичний нарис. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 35; Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 115. 292; Мороз В. На VІІ спартакіаді педвузів УРСР // Прапор Жовтня. – 1957. – 26 червня. – С. 3; Спартакіада педвузів УРСР // Радянська Кам'янеччина. – 1957. – 28 червня. – С. 4; Зорін В. ІХ спартакіада педвузів України // Прапор Жовтня. – 1961. – 16 травня. – С. 4; Зорін В. ІХ спартакіада педвузів // Прапор Жовтня. – 1961. – 15 липня. – С. 4.

Сталіна, бюст. Намічалося встановити в сквері Котовського до 7 листопада 1947. Насправді в сквері було встановлено скульптурну групу, на якій Ленін сидить, а Сталін стоїть. * XVIII сесія міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1947. – 1 квітня. – С. 1; Ахмаметьєв О. На впорядкуванні міста // Прапор Жовтня. – 1947. – 3 серпня. – С. 1.

«СТАЛІНСЬКА МОЛОДЬ», газета. Перше число вийшло в Кам'янці-Подільському 2 квітня 1938. Тоді це був орган Кам'янець-Подільського обкому та міськкому ЛКСМУ. У газеті заступником відповідального редактора, а з лютого 1939 відповідальним редактором працював Федір Маківчук. Тодішня адреса редакції – Шевченка, 43.

«СТАЛІНСЬКИЙ КЛИЧ», газета. Орган Кам'янець-Подільського райкому Компарті України та районної Ради депутатів трудящих. Випуск газети започатковано 1944. До 1 вересня 1954 виходила у четвер і неділю на 2 сторінках, з 1 вересня 1954 стала виходити у середу, п'ятницю, неділю на 4 сторінках. 16 листопада 1956 змінила назву на «Радянська Кам'янеччина» (останнє число побачило світ 23 вересня 1959).

СТАЛІНСЬКІ РЕПРЕСІЇ. * Кушнір Борис, Гординчук Микола. Пам'ять, яку треба увічнити // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 12 липня. – С. 3; Гординчук Микола. Громадська праця над вистражданим літописом // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 16 серпня. – С. 7; Пачіс Володимир. Тюрмою була вся країна // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 16 серпня. – С. 7.

СТАНІСЛАВА АВГУСТА, брама. Мурована, з трьома арками. Стояла проти башти Рожанки поперек дороги. Реставровано 1771. Над середньою аркою брами з боку міста було витесано з каменю королівську корону з шифром короля Станіслава Августа: S. A. R. P. Нижче був напис латиною: «Мудрий господар серед миру забезпечує від війни громадський спокій», вказано дату реставрації – 1771. З другого боку брами був турецький напис, а під ним на ґзимсі латиною вирізано: «Щаслива держава, яка в часи миру готується до війни». Браму знищено 1876 для вигіднішого проїзду. На місці, де була ця брама, або трохи далі в напрямку Нового замку, в 15–16 століттях була брама – Пільна, бо стояла з боку замка від поля, або Скальська, бо стояла з боку Скальського замку (тобто, замку в місті Скала на Збручі). Про вигляд брами Станіслава Августа можна судити з фотографій 1875: з окремого знімку самої брами та зі знімку Старої фортеці зі сходу. * Григорчук А. Ключ до таємниці: Орбіта краєзнавця // Прапор Жовтня. – 1979. – 22 грудня. – С. 4; Сіцінський Ю. Оборонні замки Західного Поділля XIV–XVII ст. – Кам'янець-Подільський, 1994. – С. 25–26; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 23; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 84–85.

СТАНІСЛАВІВКА, село. Входить до Врубловецької сільської ради. Засновано в 19 столітті. 1895 Євтим Сіцінський зазначив тільки таке: «Баговицька Слобідка (або Станіславівка) лежить на старій дорозі з Кам'янця в Китайгород, при річці Баговиця. З'явилося це поселення років тому 50 (Марчинський у своїй «Статистиці» не згадує про нього). Селянської землі тут 170 десятин, дворів – 43, мешканців – 254». У селі 9 травня 1988 відкрито пам'ятник воїнам-односельчанам, які загинули на фронтах Великої Вітчизняної війни. * Баговицкая Слободка, или Станиславовка // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 140; Фурман В. Воїнам-односельчанам // Прапор Жовтня. – 1988. – 25 травня. – С. 4.

СТАНЦІЯ ТЕХНІЧНОГО ОБСЛУГОВУВАННЯ (СТО) ЛЕГКОВИХ АВТОМОБІЛІВ. Стала до ладу в грудні 1968. Начальники СТО: Володимир Іванович Марченко; від 1980 – Олександр Михайлович Свідерський. 1993 СТО вийшла з обласного об'єднання «Хмельницькавтомотосервіс» і стала дочірним підприємством АТ «Хмельниччина-Авто». * Терещенко М. Стали до ладу // Прапор Жовтня. – 1969. – 4 січня. – С. 3; Олексюк М. Вигідно і зручно: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1969. – 7 червня. – С. 4; Сергієнко С. Кам'янецький автосервіс // Прапор Жовтня. – 1971. – 30 січня. – С. 4; Сергійчук С. Неоновий пшик: Фейлетон // Прапор Жовтня. – 1971. – 14 травня. – С. 4; У СТО – 60% акцій // Подолянин. – 1993. – 29 грудня. – С. 1.

СТАНЦІЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ (СШМД). 2005 переїхала на територію міської лікарні (Пушкінська) – в приміщення колишнього неврологічного відділення. * Шуханова Тетяна. Швидка у пітьмі // Подолянин. – 2005. – 5 серпня. – С. 3; 03... Рекс та Юлька переїхали: Медицина // Подолянин. – 2005. – 16 грудня. – С. 2.

СТАНЦІЯ ЮНИХ ТЕХНІКІВ (СЮТ), позашкільний заклад міста. Діє від 1947. Сучасна адреса – Лесі Українки, 63 (на розі з вулицею Сіцінського). Директори – Степан Васильович Євчук (27 червня 1978 відзначено орденом «Знак Пошани»; помер 1997); заслужений працівник освіти України Олександр Луданний. * Кривошия В. Знімаються школярі // Прапор Жовтня. – 1977. – 16 липня. – С. 4; Указ Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1978. – 19 липня. – С. 1; [Співчуття] // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 8 лютого. – С. 8; Луданний О. Дітям – технічну творчість: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 24 жовтня. – С. 9; Луданний О. Пожежник запалює іскру творчості: Дозвілля // Подолянин. – 2004. – 30 січня. – С. 10; Луданний О. Слідами Форда: Змагання // Подолянин. – 16 грудня. – С. 12-ТБ; Михальська Галина. Нові перемоги СЮТ // Сім днів. – 2006. – 12 січня. – С. 1; Михальська Галина. Світ техніки кличе: Освіта // Сім днів. – 2006. – 21 вересня. – С. 3.

СТАРА ФОРТЕЦЯ. Візитна картка туристичного Кам'янця-Подільського. → Старий замок. * Погорельська І. Оборона фортеці: Пам'ять // Прапор Жовтня. – 1982. – 11 вересня. – С. 3.

«СТАРА ФОРТЕЦЯ», ілюстрований путівник (56 сторінок + 8 сторінок кольорових ілюстрацій), виданий 2002 в Кам'янці-Подільському. Автор – директор Кам'янець-Подільського історичного музею-заповідника Людмила Станіславська. Текст подано українською, польською та англійською мовами.

«СТАРА ФОРТЕЦЯ», ресторан. Згідно із соціалістичними зобов'язаннями трудівників міста (оприлюднено 18 січня 1967), ресторан на 80 посадочних місць повинні були відкрити 1967. Народногосподарським планом міста на 1967 (ухвалено на сесії міської Ради 17 січня 1967) було передбачено 1967 завершити будівництво ресторану райспоживспілки в Старому місті. Відкрито 6 жовтня 1968. * Соціалістичні зобов'язання // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 січня. – С. 2; Чудові перспективи: На сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 січня. – С. 2; [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1968. – 27, 28 вересня, 1, 4 жовтня. – С. 4; Шевченко Ю. «Давай музику!..» // Прапор Жовтня. – 1970. – 24 січня. – С. 3.

«СТАРА ФОРТЕЦЯ» («СТАРАЯ КРЕПОСТЬ»), трилогія Володимира Бєляєва. Складається з трьох книг – «Стара фортеця» («Старая крепость»), «Будинок із привидами» («Дом с привидениями»), «Місто біля моря» («Город у моря»), а також епілогу – «Через двадцять років» («Двадцать лет спустя»). Українською мовою трилогію переклали Діодор Бобир (книга перша), Іван Сенченко (книга друга) та Андрій Головко (книга третя). Першу книгу (під назвою «Підлітки») вперше було надруковано 1936 в числі 11 журналу «Молодая гвардия». 1937 вона вийшла окремою книжкою як повість «Стара фортеця». 1938 її автор став членом Спілки письменників СРСР. Другу книгу (під назвою «Будинок на Житомирській») вперше надруковано 1940 у журналі «Звезда» у числах за серпень і вересень. Навесні 1941 вона вийшла окремою книгою в «Детиздате» – вже під назвою «Будинок із привидами». Останню частину трилогії написано після війни. 1950 вона вийшла як повість. 1951 у Києві вперше побачила світ трилогія у повному складі. 1954 її перевидали в Москві у видавництві «Советский писатель» (наклад – 75000 примірників). Під остаточним текстом трилогії стоять дві дати – «Травень 1936, Ленінград» і «Серпень 1967, Москва». Здійснені 1985 в Україні перевидання мали такі наклади: російською мовою у видавництві «Радянська школа» – 300 тисяч, українською мовою у видавництві «Молодь» – 150 тисяч примірників. * Разумневич Володимир. Герої приходять з життя // Бєляєв В. Стара фортеця: Трилогія. – К.: Молодь, 1985. – С. 734–747; Смирнов С. С. Юность борцов // Беляев В. Старая крепость: Трилогия. – К.: Радянська школа, 1985. – С. 3–4; Ковнер О. Джерела рідної землі: 50 років тому вийшла книга В. Бєляєва «Стара фортеця» // Прапор Жовтня. – 1986. – 16 травня. – С. 4.

«СТАРА ФОРТЕЦЯ», семисерійний телевізійний художній фільм за мотивами однойменної трилогії Володимира Бєляєва. Знімала Київська студія художніх кінофільмів ім. Довженка. Перші кадри знято влітку 1972 в Кам'янці-Подільському. Режисер Олександр Муратов. Прем'єра фільму на Центральному телебаченні відбулася 1974: 23 квітня – перша серія («Комісар Сергушин»), 24 квітня – друга й третя серії, 25 квітня – четверта й п'ята серії («Будинок із привидами»), 26 квітня – шоста й сьома серії («Місто біля моря»). * Петренко О. Ідуть зйомки фільму // Прапор Жовтня. – 1972. – 9 серпня. – С. 1; Собчук В., Кривошия В. «Увага! Йде зйомка» // Прапор Жовтня. – 1972. – 26 серпня. – С. 3; Багінська С. Гість читачів // Прапор Жовтня. – 1973. – 27 березня. – С. 3; Субчук В. До зустрічі на екрані // Прапор Жовтня. – 1973. – 7 квітня. – С. 4; «Стара фортеця» на екранах телевізорів // Прапор Жовтня. – 1974. – 23 квітня. – С. 4.

«СТАРА ФОРТЕЦЯ», всеукраїнський шаховий фестиваль. Щороку проводиться в Кам'янці-Подільському. Перший фестиваль відбувся у вересні 1994, тринадцятий – 21–25 вересня 2006. * «Стара фортеця» – не лише ресторан, а й шаховий фестиваль // Подолянин. – 1994. – 27 серпня. – С. 1; Фестиваль вдався на славу. А Роман підвищив ранг // Подолянин. – 1994. – 8 жовтня. – С. 1; «Стара фортеця» збирає друзів. Та призи // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 5 жовтня. – С. 1; Манжуловський Олег. Від корони «Фортеці» – до світової корони? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 2 жовтня. – С. 8; Манжуловський Олег. Шахи // Подолянин. – 2001. – 28 вересня. – С. 2; Будзей О. Ні, Кам'янець – не Нью-Васюки // Подолянин. – 2003. – 12 вересня. – С. 9; Дубовий А. «Стару фортецю» покорив Спартак: Шахи // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 26 вересня. – С. 8; Дубовий А. ХІІІ Всеукраїнський шаховий фестиваль «Стара фортеця» // Шахіст Поділля. – 2006. – 26 жовтня. – С. 1, 2.

«СТАРА ФОРТЕЦЯ», всеукраїнський дитячий фестиваль мистецтв. Проводиться в Кам'янці-Подільському. Перший відбувся 7–8 жовтня 2000 (голова журі Микола Гнатюк), другий – 1–3 червня 2001 (голова журі Ірина Кириліна). Засновник, президент і головний режисер фестивалю – Броніслава Совтисик. 29 травня – 2 червня 2006 проведено п'ятий фестиваль (голова журі Ростислав Бабич). * Майчук Г. В «Юності» була «Стара фортеця»: Фестиваль // Подолянин. – 2000. – 13 жовтня. – С. 4; Іриненко Андрій. До нових зустрічей, «Стара фортеце»! // Фортеця. – 2001. – 7 червня. – С. 11; 15 перших місць – Кам'янцю: Фестивалі // Подолянин. – 2001. – 8 червня. – С. 11; Кам'янець-Подільський запрошує // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 5; «Стара фортеця» збирає молодь // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 1 червня. – С. 6; Маленька Вікторія звикла до великих перемог / Підготувала Альона Довгань // Фортеця. – 2006. – 8 червня. – С. 10; Кам'янчани талановитіші: Фестивалі // Подолянин. – 2006. – 9 червня. – С. 2; Гайдамашко Вікторія. «Стара фортеця»: тільки переможці!: Фестивалі // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 9 червня. – С. 2.

СТАРА УШИЦЯ, селище міського типу (від 20 червня 1979). Центр селищної ради (підпорядковане село – Гораївка). Вперше згадується 1144 під назвою Ушиця. Сучасна назва від 1826. Центр Староушицького району (7 березня 1923 – 23 вересня 1959). Тут народилися доктор біологічних наук Федір Сергійович Замбриборщ (1913 – 1998), доктор медичних наук Борис Первомайський (6 вересня 1916 – 23 вересня 1985), Герой Радянського Союзу Йосип Андріанович Кадученко (31 жовтня 1906 – 13 березня 1987), композитор, диригент-хормейстер Яків Павлович Яровий (1 травня 1923 – 1998), Герой Соціалістичної Праці Сергій Йосипович Яцемирський (20 жовтня 1928), композитор, заслужений працівник культури України Олексій Давидович Бец (1 серпня 1938). Населення: 2003 рік – 2543; 2004 рік – 2523; 2005 рік – 2509 мешканців. * Александра М. Ф., Баженов Л. В., Вайсман І. Я., Юсім С. В. Стара Ушиця // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 350–357; Стара Ушиця // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 226; Бронін У. Молодість Старої Ушиці: Від виборів до виборів // Прапор Жовтня. – 1979. – 6 січня. – С. 3; Нові горизонти Старої Ушиці // Прапор Жовтня. – 1986. – 7 жовтня. – С. 1; Бабляк В., Свідер І. Люди біля рукотворного моря: Розповідь про те, як росте, трудиться і розквітає оновлене селище Стара Ушиця // Прапор Жовтня. – 1986. – 7 жовтня. – С. 2–3; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3.

СТАРЕ МІСТО – найдавніша частина Кам'янця-Подільського, розташована в петлі річки Смотрич. З'єднується з Новим планом Новопланівським мостом. Виборча дільниця № 40. Сучасне Старе місто – це 4 майдани, 21 вулиця, 2 узвози та 5 провулків, що у сукупності дає 32 топографічних об'єкти. Їх назви та статус остаточно встановлено 11 вересня 1990, коли президія Кам'янець-Подільської міської Ради народних депутатів, прислухавшись до пропозицій топонімічної комісії, відновила історичні назви вулиць і майданів Старого міста. * Дніпровська Е. Без надзору // Прапор Жовтня. – 1945. – 3 серпня. – С. 2; Починок Д. Т. «Благоустроюємось»: З останньої пошти // Прапор Жовтня. – 1945. – 30 листопада. – С. 2; Тарасенко Л. Дорога до міста // Прапор Жовтня. – 1945. – 30 листопада. – С. 2; «Дорога до міста»: Слідами виступів «Прапора Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1945. – 29 грудня. – С. 2; Гарнага І. Звідки пішла назва: 1. Старе місто // Прапор Жовтня. – 1972. – 19 лютого. – С. 4; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 19; Шпильова В. Якої крапки не вистачає?: Післямова до одного рейду // Прапор Жовтня. – 1989. – 19 липня. – С. 3; Новікова Г. Ці стіни боронили Кам'янець: Старе місто: проблеми, вирішення // Прапор Жовтня. – 1989. – 22 липня. – С. 2–3.

«СТАРЕ МІСТО», мале державне підприємство (МДП). Директор Олег Вінюков. * МДП «Старе місто» розпочинає: Відродження // Подолянин. – 1993. – 3 лютого. – С. 2; Реставрацію веде МДП «Старе місто» // Подолянин. – 1993. – 14 квітня. – С. 3.

«СТАРЕ МІСТО НА ПОДІЛЛІ», найвідоміша картина (олія, полотно, 1981) кам'янчанина Олександра Грена (1898–1983). Зберігається в Кам'янець-Подільській картинній галереї (П'ятницька, 11). * Урсу Наталія. Кам'янецька ведута. – Кам'янець-Подільський, 2000. – С. 12, 13, 15; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 258.

СТАРИЙ ЗАМОК. Складається з головного двору, оточеного мурами з 11 баштами (Папська, Ковпак, Тенчинська, Ласька, Денна, Нова Західна, Мала Західна, Рожанка, Комендантська, Лянцкоронська, Нова Східна), а також із розташованих поза мурами Південного й Північного дворів, Водної башти. * Козлова Н. Кам'янець-Подільська фортеця в ХІХ ст.: З історії рідного краю // Прапор Жовтня. – 1967. – 2 грудня. – С. 4; Пламеницька Є., Тюпич А. Дослідження фортеці триває: Вивчаймо рідний край // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 січня. – С. 4; Ковалевська С. Пошук у Старій фортеці // Прапор Жовтня. – 1977. – 11 червня. – С. 4; Кам'янець-Подільська фортеця: Фоторозповідь про пам'ятку архітектури XII–XVIII ст. на території Української РСР / Автори тексту Є. М. Пламеницька, Г. М. Хотюн. – К.: Мистецтво, 1976. – 24 с.; Станіславська Л. Стара фортеця: Путівник. – Кам'янець-Подільський, 2002. – 56 с; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 43–72.

Старий бульвар. Старе місто. На високій терасі навпроти костелу тринітаріїв заклав 1831 подільський губернатор Федір Луб'яновський. Інша назва – Луб'янівський бульвар. Народні назви – Луб'янівка, Любимівка. Височайшим повелінням від 30 травня (11 червня) 1898 став називатися Катерининським. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі. – K.–Warszawa, 1915. – S. 74; Просяний Т. Чому б не створити сквер?: Пишуть наші читачі // Прапор Жовтня. – 1964. – 12 травня. – С. 4; Просяний Т. Шефи-обіцяльники // Прапор Жовтня. – 1964. – 29 липня. – С. 4; Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 6. Старий бульвар // Прапор Жовтня. – 1970. – 17 січня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 124–125; Гурський Олександр, Задорожнюк Андрій. Старий бульвар // Подолянин. – 2006. – 24 листопада. – С. 7.

Старицького (Михайла Старицького), вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Сьомого листопада (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Натомість міськвиконком 4 листопада 1993 вулицю Сьомого листопада перейменував на Каліську. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

СТАРОБУЛЬВАРНА, вулиця. Старе місто. Виборча дільниця № 40. Одна з трьох вулиць (дві інші – П'ятницька, Домініканська), що з'єднують майдани Польський ринок і Вірменський ринок. Середня з трьох вулиць (перша – Троїцька, остання – Замкова), що з'єднують Новопланівський і Замковий мости. З 20 березня 1923 до 11 вересня 1990 – вулиця Урицького. Давні назви – Тринітарська, Поліційна. Колишня народна назва – П'яна. Вулицю перетинала Реміснича вулиця, від неї відходив Архієрейський провулок. Сьогодні на вулиці розташувалися кафе «Ніка» (в єдиному збереженому будинку № 4), 2003 діяв літній бар «Мехіко» (перед напівзнесеним будинком № 2). 2004 розпочато відновлення 5 давніх будинків, які становитимуть готельний комплекс на 70 місць, з 2003 частково відновлюється будинок на колишній садибі поліцмейстера – під художній салон із мистецьким кафе. # Веде до колишнього Старого бульвару. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 70; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Терлецький А. Імені Урицького: Вулиці нашого міста //Прапор Жовтня. – 1982. – 17 липня. – С. 4; Дроздовська Г. Вулиця Урицького, 2: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1984. – 7 січня. – С. 4; Ківільша Г. Місто оживає: Відродження // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 28 квітня. – С. 3; Будзей О. Старобульварна: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 6 червня. – С. 5; І в Кам'янці є провал: Отакої! // Подолянин. – 2003. – 18 липня. – С. 2; Семенова Н. Нове життя старого каменю // Подолянин. – 2004. – 16 квітня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 125–130.

СТАРОБУЛЬВАРНА, 2. Відновлюються будинки, які становитимуть готельний комплекс на 40 місць. Замовник – ТзОВ «Гарант-К» (Київ). Розпочато будівництво в листопаді 2003. Планується ввести в дію в жовтні 2005. На майдан виходить 12 вікон.

СТАРОБУЛЬВАРНА, 4. Кафе «Ніка».

СТАРОБУЛЬВАРНА, 6. Відновлюється частина будинку поліцмейстера. Тут буде художній салон із мистецьким кафе.

Старобульварний, спуск. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Замкова.

СТАРОГО КОНСЕРВНОГО ЗАВОДУ, квартал. * Супермаркет? Справжній! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 1 листопада. – С. 3.

Старопоштова, вулиця. Польські фільварки. Об'єднувала нинішні вулицю Вутіша та північну частину вулиці Суворова. Тягнулася від Польської брами через усі Польські фільварки майже до хутора Дембицького. Офіційну назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справа Росії. Від 20 березня 1923 вулиця Вутіша, згодом підкорочена.

СТАРОПОШТОВИЙ, узвіз [спуск]. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До середини 18 століття – вулиця Польська. З'єднує вулиці Зарванську та Руську. * Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 2. Старопоштовий спуск // Прапор Жовтня. – 1969. – 29 листопада. – С. 4; Терлецький А. Старопоштовий спуск: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1984. – 22 грудня. – С. 4; Будзей О. Поштовий і Старопоштовий узвози: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 15 серпня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 194.

СТАРОСТВО, адміністративно-територіальна й господарська одиниця в державних володіннях у середньовічній Польщі та на підконтрольних їй українських землях. 1772 в Подільському воєводстві було 25 староств, які охоплювали 12 містечок і 112 сіл. Серед них було й Кам'янецьке староство. * Присташ Л. Староство // Довідник з історії України. – 2-е видання. – К., 2001. – С. 823–824; Сецинский Е. Горол Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 86.

СТАРОУШИЦЬКА СЕЛИЩНА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного сільського населення (у селі Гораївка) – 640 (чоловіків – 297, жінок – 343). Голова Василь Іванович Мацьков. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 20 квітня. – С. 2.

СТАРОУШИЦЬКА ШВЕЙНА ФАБРИКА «ВОСХОД» → «Восход».

СТАРОУШИЦЬКА ШКОЛА. 1843 в Старій Ушиці засновно однокласне училище. * Беніцький О. Як його не любити...: Маяки педагогічної справи // Прапор Жовтня. – 1968. – 24 січня. – С. 3.

СТАРОУШИЦЬКИЙ РАЙОН. Створено, як і більшість районів України, 7 березня 1923. Ліквідовано указом Президії Верховної Ради УРСР від 23 вересня 1959. Територію передано до складу Кам'янець-Подільського та Новоушицького районів.

СТАТИСТИКИ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ. Начальники: Г. Кубов; від 6 січня 1993 – Клавдія Євгенівна Ординець. * Кубов Г. Увага: Всесоюзний перепис // Прапор Жовтня. – 1988. – 7 червня. – С. 2–3; Семенова Наталія. Цифри – то життя: 5 грудня – День працівників статистики // Подолянин. – 2003. – 5 грудня. – С. 3.

«СТЕП», український гурт. В складі гурту Володимир Єфімов (автор текстів), Сергій Василенко (композитор). 22 жовтня 1998 гурт виступав у Кам'янці-Подільському в молодіжному центрі «Юність» (інші учасники концерту – Артур Кульпович, Ліна Скачко). * Гайдамашко Вікторія. Гурт «Степ» та інші: «I love you! Кохання море...»: Гості міста // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 30 жовтня. – С. 5.

СТЕПОВИЙ, провулок. Селище цукрового заводу. Виборча дільниця № 37. Назву надано 30 листопада 1961. Відходить на вулиці Маршала Харченка на південний захід, перетинає вулицю Затонського, веде до садиби дванадцятої школи (Будівельників, 19). Лежить між вулицею Будівельників і провулком Крайнім.

СТЕФАНА БАТОРІЯ, башта. → Баторія Стефана, башта.

СТИЛЯГА – людина з підвищеним інтересом до модного стилю одягу та манерами, смаками, які не відповідають загальноприйнятим нормам. Явище 1950–1960-х, з яким боролися в СРСР, зокрема і в Кам'янці-Подільському. * XIV міська конференція ЛКСМУ // Прапор Жовтня. – 1957. – 6 листопада. – С. 2; Стасюк П. Стиляги // Прапор Жовтня. – 1959. – 29 березня. – С. 4; Демчик С. Про танці: Чи вмієте ви відпочивати // Прапор Жовтня. – 1962. – 9 червня. – С. 4; Боднар П. Ми – за справжню красу: Читач продовжує розмову // Прапор Жовтня. – 1962. – 16 червня. – С. 4; Горбаченко М. С. Демчик має рацію: Читач продовжує розмову // Прапор Жовтня. – 1962. – 28 червня. – С. 3; Анатолій Чорний: тандем енергії і досвіду // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 2 квітня; Волохівський В'ячеслав. «Розкажи, чому ридає саксофон?..» 1. Блукали Кам'янцем стиляги...: Погляд крізь роки // Подолянин. – 2006. – 13 січня. – С. 6.

«СТІЛ ЗЛАГОДИ», монументальна композиція. Розташована вгорі над Карвасарами. Встановлена у вересні 2001 під час проведення міжнародного фестивалю «Сім культур». Автор – архітектор Анатолій Ігнащенко. * Фестиваль «Сім культур». Монументальна композиція «Стіл злагоди»: Буклет. – 2001. – 4 с.; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 36–37; Полятинчук В. Нерозголошена історія одного пам'ятника: Гумореска // Подолянин. – 2005. – 27 травня. – С. 8-TV.

СТІНОВИХ МАТЕРІАЛІВ, завод. * Синюк Н. З прискоренням // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 січня. – С. 1.

СТОЛИЦЯ БАЙКИ – образне означення Кам'янця-Подільського в часи, коли тут жив байкар Микита Павлович Годованець.

Столярний провулок. Польські фільварки. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. У радянський час до війни перейменовано на Колгоспний провулок, після війни – на вулицю Ладигіна.

СТОМАТОЛОГІЧНА ПОЛІКЛІНІКА. 1972 міськрада виділила під стоматологічну поліклініку будинок на вулиці Паризької комуни, 9. Розпочала роботу на початку березня 1973. Сучасна адреса – Гагаріна, 13. Розташована у вбудованому приміщенні. Будівництво розпочалося 1987, закінчено 1989. Головні лікарі: Володимир Миколайович Бондар (? – 1997), Анатолій Кушко, від 14 лютого 2000 – Павло Іванович Грннчишин (народився 23 березня 1949). 1997 відкрито філію на Жовтневому мікрорайоні (Нігинське шосе, 14; гуртожиток медучилища). * Тимощук Н. Чудотворці: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1977. – 4 січня. – С. 4; Звітує міськвиконком // Прапор Жовтня. – 1987. – 2 грудня. – С. 3; Луньова І., Кирилюк І. Новосілля з гірчинкою: Репортаж у номер // Прапор Жовтня. – 1989. – 12 грудня. – С. 2; [Співчуття у зв'язку зі смертю Володимира Бондаря] // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 26 квітня. – С. 4; Гайдамашко Вікторія. Павло Гринчишин: «Стоматологія – моя стихія»: Ювіляри // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 19 березня. – С. 4; Кушко А. Віхи становлення стоматології: Сторінки історії // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 11 березня. – С. 8; Островська Ядвіга. Спасибі за усмішку!: Людина та її справа // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 12–13.

СТОТИСЯЧНИЙ КАМ'ЯНЧАНИН. Ним став Віталій Кравцов, який народився 5 липня 1986 у робітничій сім'ї Стефанії Гнатівни й Анатолія Анатолійовича Кравцових. Це друга дитина Кравцових (старша Ірина 1986 пішла в перший клас; нині заміжня, 6 липня 2001 в неї народилася донька Вікторія). Сім'я жила в сімейному гуртожитку цементного заводу. 7 вересня 1986 на міському стадіоні (в рамках свята «Подільські візерунки») урочисту реєстрацію Віталія провела депутат Верховної Ради УРСР Людмила Сергіївна Кірова. Подружжю Кравцових вручено: від міськвиконкому – ордер на трикімнатну квартиру на вулиці Космонавтів, 2; від цементного заводу, де і досі працює Анатолій, – ордер на меблевий набір «Агат». На часть малюка в сквері «Водойма» (нині «Гунські криниці») посаджено молодого дубка. Віталій закінчив 2001 дев'ять класів ЗОШ № 7 на мікрорайоні Жовтневий, 2005 – сільськогосподарський коледж ПДАТУ та вступив на третій курс Інституту механізації та електрифікації сільського господарства ПДАТУ. * Власова В. Подільські візерунки: Репортаж із обласного свята // Прапор Жовтня. – 1986. – 9 вересня. – С. 3; Данчук Г., Мельник В. Щастя сім'ї Кравцових: Соціологічний репортаж // Прапор Жовтня. – 1986. – 13 вересня. – С. 2–3; Поліщук Петро. Щастя тобі, Віталику! // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 січня. – С. 4; Новорічний бомонд // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 1 січня. – С. 6; Стотисячний Віталій // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 9; Добровольський Василь. Стотисячний // Край Кам'янецький. – 2005. – 21 квітня. – С. 1; Будзей Олег. На межі між середнім і великим: Непомітні ювілеї // Подолянин. – 2006. – 30 червня. – С. 6.

«СТРІЛЕЦЬ», ресторан. Новий план. Шевченка, 22.

«СТРІМКА ЛАНЬ» («Прудка лань», «Лань, що біжить»; російською – «Бегущая лань»), автодорожній міст на магістральному автомобільному шляху М20. В народі ще називають Чернівецьким, оскільки через нього пролягла дорога на Чернівці. Перекинуто через річку Смотрич. Проект мосту розробили фахівці з Інституту Патона. 1 січня 1966 головний архітектор міста Ізяслав Медведовський сповістив кам'янчан, що «позитивно розв'язується питання про будівництво мосту через Смотрич». 1 лютого 1966 на сесії міськради зазначено, що цього року розпочнеться будівництво моста через Смотрич біля Кубачівки. Отже, будівництво розпочато 1966. 19 листопада 1968 сесія міської Ради затвердила заходи міськвиконкому з підготовки до сторіччя з дня народження Леніна, в яких, зокрема, було передбачено до ювілею (тобто, до 22 квітня 1970) завершити будівництво мосту. 21 серпня 1973 покладено останній блок, який з'єднав береги Смотрича. Збудував міст Київський трест «Мостобуд № 1» (керівник Ісак Юлісович Баренбойм). Рух урочисто відкрито 2 листопада 1973. Уперше у світовій практиці застосовано бісталеву конструкцію. Відстань між опорами – 174 м. Довжина моста – 379,14 м. Ширина проїжджої частини – 14 м, тротуарів – по 2,5 м. Найвищий в Україні міст – 70 м. 20 вересня 1996 на мосту розпочало роботу єдине в Україні шоу «Вільний політ» (пробний стрибок відбувся 14 вересня). 29 червня 1999 повітряні кулі вперше здійснили політ під мостом. 6 листопада 2004 здійснено рекордний проліт трьох куль під мостом. 14 лютого 2001 сесія міськради ухвалила передати міст з комунальної до державної власності. 8 жовтня 2004 уряд видав розпорядження про таку передачу (у власність Укравтодору). * Медведовський І. Міська новизна // Прапор Жовтня. – 1966. – 1 січня. – С. 3; Звитяжних справ для всіх вистачить: На шостій сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1966. – 4 лютого. – С. 2; Тонкочеєв Г. Місто над Смотричем // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 липня. – С. 3; Ленінському ювілею – гідну зустріч: На сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1968. – 22 листопада. – С. 2; Мельник В. На висоті пташиного польоту: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1972. – 11 листопада. – С. 3; Трудова перемога мостобудівників // Прапор Жовтня. – 1973. – 22 серпня. – С. 1; Мельник В. І поріднились береги: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1973. – 2 листопада. – С. 3; Донськой М. У путь щасливу // Прапор Жовтня. – 1973. – 6 листопада. – С. 1; Папевська С. Мости Кам'янця // Радянське Поділля. – 1984. – 16 листопада; Найвищий міст // Україна в цікавих фактах: Книга рекордів України / Упорядник Г. О. Маценко. – Львів, 1992. – С. 90; Для вас, сміливі! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 13 вересня. – С. 6; Вперше в Україні // Подолянин. – 1996. – 14 вересня. – С. 1; Коваль Володимир. «Есть ли в этом падении какой-то резон…» // Подолянин. – 1996. – 21 вересня. – С. 3; Ковальчук Н. Репортаж з петлею... на ногах // Подолянин. – 1996. – 25 жовтня. – С. 8; Смоляренко В. Зустріч мера і прем'єра // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 14 грудня. – С. 1; Гайдамашко В. На повітряній кулі... під «Лань, що біжить»: Рекорди // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 2 липня. – С. 1; Найвищий міст // Маценко Г. О. Книга рекордів України: Людина і суспільство. У світі науки і техніки. – Тернопіль, 2002. – С. 82; Ой мости, мости... // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 5; Із «Стрімкої лані» – стрімко вниз // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 16; Баренбойм Г. І. Баренбойм Ісак Юлісович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 251; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 310, 311–312; Міст – у державну власність: Новинки // Фортеця. – 2004. – 14 жовтня. – С. 2; Втікла лань, що біжить: Влада // Подолянин. – 2004. – 15 жовтня. – С. 2; Міст – у державній власності: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 15 жовтня. – С. 2; Троє під одним мостом // Подолянин. – 2004. – 12 листопада. – С. 1; Сандуляк В. Рекордний політ аеростатів у Кам'янці-Подільському // Сім днів. – 2004. – 12 листопада. – С. 1 TV-програми; Рекордний політ теплових аеростатів: Вперше // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 12 листопада. – С. 6; Будзей О. Міст «Стрімка лань»: Біографія споруди // Подолянин. – 2004. – 26 листопада. – С. 5; Гординчук М. Міст – у державній власності // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 січня. – С. 1; Нечитайло В. «Бігуча лань»: Гумореска // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 15 вересня. – С. 6.

*«Стойкоопа» вулиця. Запропонована 28 грудня 1927 загальними зборами членів житлово-будівельного кооперативу «Стройкооп» нова назва вулиці Семінарської. Проте президія міської ради 9 лютого 1928 перейменувала вулицю на Інститутську. Нині – Червоноармійська. * Пропозиція мотивувалася тим, що на вулиці розташовувався перший будинок житлово-будівельного кооперативу «Стройкооп». * [Витяг із протоколу загальних зборів] // К-ПМА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 103. – Аркуш 110.

СТРУННИЙ КВАРТЕТ ІМЕНІ МИКОЛИ ЛИСЕНКА – заслужений ансамбль УРСР. Засновано 1951 при Київській філармонії. Шевченківська премія 1977 за концертні програми 1974–1976. Виступав у Кам'янці-Подільському: 1971 – у міському Будинку культури, 1978 – в актовому залі культосвітнього училища. У складі квартету: від 1970 – Анатолій Баженов (перша скрипка), 1953–1983 – Борис Скворцов (скрипка), 1951–1984 – Леонтій Краснощок (віолончель), від 1961 – Борис Холодов (альт). * Житкевич А. Концерт камерної музики: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1971. – 5 червня. – С. 4; Слюсар Б. Квартет імені Лисенка: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1978. – 30 грудня. – С. 4.

Студениця – село. Входило до Колодіївської сільської ради. У зв'язку з будівництвом Дністровського гідровузла ухвалою Хмельницького облвиконкому від 27 жовтня 1981 вилучено з облікових даних. 1633 турки під керівництвом Абази-паші сильно спустошили Студеницю, її мешканців забрали в полон, будинки пограбували й зруйнували. У селі народилися народознавець, педагог, журналіст Анатолій Петрович Гаврищук (24 липня 1938), депутат Кам'янець-Подільської міської ради трьох скликань Валентин Михайлович Рибак (12 грудня 1938), поет і журналіст Іван Васильович Покотило (21 лютого 1951). Почесними громадянами села 6 липня 1969 стали Герої Радянського Союзу Петро Іванович Барабанов, Михайло Якович Радугін (ухвала четвертої сесії Теремецької сільської ради). * Сецинский Е. Приходы и церкви Подольской епархии. Ушицкий уезд. Студеница // Подолянин. – 1994. – 7 квітня. – С. 3; Проба пера // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 вересня. – С. 4; Кучугура Л. Мадонна приїхала на «амфібії» // Прапор Жовтня. – 1987. – 19 вересня; Гаврищук А. П. Студеницька «Маланка» // Проблеми етнографії, фольклору і соціальної географії Поділля. – Кам'янець-Подільський, 1992. – С. 33–35; Гаврищук А. П. Студеницьке гейкання // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 12 січня. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3.

СТУДЕНИЦЯ, річка в Ярмолинецькому, Дунаєвецькому та Кам'янець-Подільському районах. Ліва притока Дністра. Довжина 84 км. * Студениця // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 536; Головатюк Г. С. Студениця // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 242; Козлов В. О. Науково-екологічна експедиція по обстеженню р. Студениці 17–25 травня 1992 року // Подільський національний природний парк: доцільність і проблеми створення. – Кам'янець-Подільський, 1993. – С. 31–34.

«СТУДЕНТСЬКЕ БРАТСТВО» – громадська організація. * Власюк Вероніка. «Студент» звучить вільно! // Ділове місто. – 2006. – 16 листопада. – С. 6–7.

СТУДЕНТСЬКИЙ КЛУБ. * Шевчук Е. Студентський клуб // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 січня. – С. 4; Шевчук Е. Зустріч у студентському клубі // Прапор Жовтня. – 1967. – 28 березня. – С. 2.

«СТУДЕНТСЬКИЙ МЕРИДІАН» – газета Кам'янець-Подільського державного університету. Перша назва – «Радянський студент» (перше друковане число побачило світ 29 січня 1957). Головний редактор Анатолій Петрович Гаврищук.

СТУДЕНТСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ ЗАГІН (СБЗ). 25 червня 1971 Президія Верховної Ради СРСР відзначила учасників СБЗ, які найбільше відзначилися. Серед них студенти Кам'янець-Подільських інститутів: педагогічного – Микола Іванович Шпетний (медаль «За трудову доблесть»), сільськогосподарського – Борис Андрійович Мельник (медаль «За трудову відзнаку»). Влітку 1973 працювало 24 будівельні та спеціалізовані сільськогосподарські загони вузів і технікумів Кам'янця-Подільського. Влітку 1975 вперше відбувся обмін СБЗ між Кам'янець-Подільським педагогічним інститутом і Сілістринським учительським інститутом (Болгарія). * У Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1971. – 2 липня. – С. 1; Шеремета В. З повною віддачею // Прапор Жовтня. – 1973. – 17 листопада. – С. 3; Прискока О. Міцніють узи дружби // Прапор Жовтня. – 1976. – 15 вересня. – С. 3; Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 117, 132–133, 139.

СУБІЧ, село. Входить (як і Демшин, Патринці, Рогізна) до Калачковецької сільської ради. Відоме з 16 століття. За даними на 1998: дворів – 130, мешканців – 319. * А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3.

СУБОТНИК, добровільне й безоплатне колективне виконання суспільно корисної роботи в позаурочний час (спершу по суботах). Перший комуністичний суботник у Кам'янці-Подільському проведено 24 липня 1920. Спочатку о третій годині дня відбувся мітинг на Радянській площі (нині Вірменський ринок). Потім всі колонами направилися на залізничну станцію. Там ремонтували паровози й вагони, виконували різні вантажні роботи, розчищали колії. У суботнику взяло участь близько 1200 чоловік. Через тиждень, 31 липня 1920, відбувся другий суботник, в якому в різних місцях міста (на складі при Кам'янецькому раднаргоспі, на артилерійському складі, на речовому та руськофільварецькому складах, на Польських фільварках, на залізниці) взяло участь 1500 чоловік. Завершився суботник мітингом-концертом у народному будинку (з десятої години вечора). 2 вересня 1920 проведено суботник палива. Його учасники в Гуменецькому лісі заготовляли паливо для шкіл, дитячих будинків, лікарень, для установ і промислових підприємств міста. * Фірштейн Ц. Перші суботники в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1969. – 12 квітня. – С. 3; Історичний день // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 квітня. – С. 2; Фірштейн Ц. Комуністичні суботники в Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1975. – 19 квітня. – С. 4.

СУВОРОВА, стрижнева вулиця Польських фільварків. Виборчі дільниці №№ 1, 2. Простягнулася з півночі на південь – від вулиці Північної, де приймає естафету від Нігинського шосе, до південної окраїни Польських фільварків, де наліво від неї відходить Підзамецький узвіз. Кінцеві показники: справа – № 68, зліва – № 81. Вулицю перетинають вулиці Тімірязєва, Пушкінська, Зіньковецька. Від вулиці відходять на схід вулиці Великанова, Вутіша, Бусигіна, Герцена, провулок Спартака. На вулиці фінішують із заходу провулок Київський, вулиця Криленка, Торгова площа, вулиця Горького, провулок Круглий. До 27 грудня 1961 – вулиця Ворошилова, ще раніше – Рикова; від 5 червня 1947 до 15 квітня 1950 Нігинське шосе вважалося продовженням вулиці Ворошилова. Давні назви – Старопоштова (північна частина вулиці разом із нинішньою вулицею Вутіша), Георгіївська (південна частина вулиці – від 1861, коли збудовано Георгіївську церкву). На вулиці розташувалися Георгіївська церква з дзвіницею, індустріальний технікум, коледж харчової промисловості, загальноосвітня школа № 3 (нині одни із корпусів Кам'янець-Подільського державного університету), школа-інтернат для дітей з вадами зору (нині навчально-виховний комплекс із центром реабілітації дітей зі слабким зором), школа-інтернат для дітей з вадами слуху (нині багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр). У листопаді 1988 проведено свято вулиці Суворова. # Суворов Олександр Васильович (13(24) листопада 1729 або 1730 – 6(18) травня 1800) – російський полководець і військовий теоретик, генералісимус (1799). * Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 2. Старопоштовий спуск // Прапор Жовтня. – 1969. – 29 листопада. – С. 4; Лясота О. О. В. Суворов на Поділлі: До 250-річчя з дня народження // Прапор Жовтня. – 1979. – 27 листопада. – С. 4; Терлецький А. Імені Суворова: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1986. – 27 вересня. – С. 2–3; Робишева О. Свято вулиці Суворова // Прапор Жовтня. – 1988. – 3 грудня. – С. 1; Будзей О. Суворова: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 7 травня. – С. 5.

СУВОРОВА, 21. Колишня бібліотека. Приміщення продано з аукціону 9 вересня 1997. * Від суботи до суботи // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 13 вересня. – С. 1.

СУГЕРОВА, вулиця. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневому. Ділянку для забудови (9 га) виділив облвиконком 27 листопада 1989. Назву вулиці (із заходу на схід) надав міськвиконком 22 липня 1991. # Сугеров Борис Андрійович (1921 – 1943) – Герой Радянського Союзу (1943). Народився в селі Ходорівці. * Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 94–103.

Суконка (Суконний ряд), сторона майдану. Старе місто. Умовна назва в другій половині 19 – на початку 20 століття східної сторони майдану Польський ринок. # Тут розташовувалися крамниці, де продавали готовий одяг, зокрема сукні. * Шкурко. – С. 83.

СУМСЬКА ОБЛАСТЬ. У Кам'янці-Подільському працює Михайло Алєщенко (навчався і працював у м. Охтирка). Кам'янець-Подільський відвідував і змалював у нарисі «Де когут піє на три держави» Борис Антоненко-Давидович (уродженець м. Ромни, випускник гімназії в м. Охтирка). У Кам'янці-Подільському в редакції газети «Червоний кордон» працював, друкував вірші Іван Багряний (уродженець с. Куземин теперішнього Охтирського району). У 1922–1927 ректором Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту працював Микола Баєр – уродженець с. Бобрин Сумського повіту. Гостями Кам'янця-Подільського були уродженці Сумщини Віталій Білоножко, Дмитро Білоус. Уродженець Сумщини Микола Василенко, будучи міністром народної освіти за часів гетьманату, взяв видатну участь у творенні університету в Кам'янці-Подільському. Уродженець Сумщини Остап Вишня як гуморист дебютував у Кам'янці-Подільському.

СУПРУНКІВЦІ, село. Центр сільської ради (підпорядковане село – Тернавка). 4 грудня 1993 у Супрунківцях відкрито новий Будинок культури й відзначено 600-річчя села. * Супрунківці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 363; Супунківці зустріли ювілей у новому Будинку культури // Подолянин. – 1993. – 11 грудня. – С. 1.

СУПРУНКОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 577 (чоловіків – 255, жінок – 322). Голова Ігор Кирилович Петрованчук. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

«Супутник», кафе райспоживспілки. Вулиця Чкалова (тепер Князів Коріатовичів) у селі Жовтневе (згодом у місті). Відкрито 15 грудня 1966. Мозаїчне панно «Підкорення космосу радянською людиною» в кафе виконали Збігнєв Гайх і Семен Розенштейн. Згодом ресторан «Супутник», від березня 2001 – ресторан із вірменською кухнею «Армения». * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1966. – 13, 14 грудня. – С. 4; Мекибель С. «Супутник» задає тон // Прапор Жовтня. – 1970. – 19 грудня. – С. 3; Марунчак М. «Армении» у нас ще не було: Кооперація // Подолянин. – 2001. – 9 лютого. – С. 1; 190 страв з «Армении»: Добра новина // Подолянин. – 2001. – 9 березня. – С. 1.

СУРЖА, річка. Ліва притока річки Жванчик. На Суржі розташовані села Суржа, Нагоряни. * Суржа // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 540.

СУРЖА, село. Входить до Кадиєвецької сільської ради. Була ще одна назва – Вигода. Село розташоване при річці Суржа. Перша згадка села Суржа в документах – 1410 (його, як і Фридрівці, Кадиївці польський король Ягайло дав Фридру). Далі в документах Суржа не згадується. Теперішнє поселення виникло посеред 19 століття. 1897 в селі відкрито школу грамоти. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 65, мешканців – 320. 1968 відкрито бригадний клуб із залом на 200 місць. У січні 1971 в нове приміщення перебрався медпункт. За даними на 1998: дворів – 100, мешканців – 226. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 125–126; Старченко Л. Ще одне вогнище культури // Прапор Жовтня. – 1968. – 14 серпня. – С. 4; Бабієнко А. У нове приміщення // Прапор Жовтня. – 1971. – 23 січня. – С. 3; Шкіл у районі побільшає // Подолянин. – 1993. – 5 травня. – С. 1.

СУРЖИНЦІ, село. Входить до Кульчієвецької сільської ради. * Гарнага І. Суржинці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1975. – 11 січня. – С. 4.

«СУСПІЛЬНА СЛУЖБА КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО», громадська організація. * Шуханова Т. Спочатку треба нагодувати людину // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 27 листопада. – С. 3; Шпильова Віра. Буде реалізовано ще десять таких проектів // Голос України. – 2006. – 11 липня. – С. 4.

СУЧЖОУ, місто в Китаї, в провінції Цзянсу. 1,15 мільйона мешканців (2004). 13–16 березня 2004 в Кам'янці-Подільському перебувала офіційна делегація Сучжоу. У ході візиту підписано протокол намірів про співпрацю між двома містами. * Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Який фестиваль без китайців? // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 14 березня. – С. 1; Фестивалю бути. Без китайців // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 8 травня. – С. 1; Сокульська Ольга. Сучжоу – Кам'янець: місія дружби: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 19 березня. – С. 1, 2.

Східна, вулиця. Мікрорайон заводу «Електрон». Первісна назва (від 1954) нинішньої (від 4 листопада 1993) вулиці Мічурінської; від 17 лютого 1967 до 4 листопада 1993 – вулиця Примакова.

СХІДНИЙ (ЗАВОДУ «ЕЛЕКТРОН»), мікрорайон. Примикає до Нового Плану і сформувався поблизу заводу «Електроприлад» (нині «Електрон»). У плані – прямокутник, обмежений проспектом Грушевського та вулицями Крип'якевича, Драй-Хмари, Годованця. Внутрішню систему вулиць утворюють: поздовжні – Першотравнева, Кулика, Мічурінська; поперечні – Лермонтова, Сіцінського, Маршала Харченка, Пановецька. Первісні назви основним вулицям (Першотравнева, Ботанічна, Східна) та провулкам (Гористий, Новий, Польовий) надано 1954.

Східний, бульвар. Старе місто. Попередня назва нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Вали. # Бульвар розташовувався на сході Старого міста.

СХОДИ. Кам'яні споруди, які в Кам'янці-Подільському призначені для спуску в долину Смотрича. Це сходи Руськофільварецькі, Польськофільварецькі, Фаренгольца, збудовані в 19 столітті (всі вони є пам'ятками архітектури та містобудування місцевого значення відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 4 вересня 1982), а також сходи біля Замкового (зліва та справа) та Новопланівського мостів.

Сьома школа. Була восьмирічною. Розміщувалася в Старому місті (в одному приміщенні з першою школою; сучасна адреса – Польський ринок, 6), потім на Новому плані (сучасна адреса – Соборна, 3). 1983 приміщення переобладнали під навчальний корпус початкових класів СШ № 8, а звільнений № 7 у серпні передали новозбудованій середній школі на мікрорайоні Жовтневий. Серед директорів: 1972–1982 – Микола Логвинович Дзензель. Російську мову та літературу викладала Ніна Закіївна Гареєва – заслужена вчителька УРСР (1976). Серед випускників: 1961 (в Старому місті) – Віктор Миколайович Лундишев (народився 12 квітня 1946) – голова Хмельницької обласної державної адміністрації (1998–2004). * Мельник М. Творче натхнення // Прапор Жовтня. – 1976. – 2 жовтня. – С. 3.

СЬОМА ШКОЛА. Мікрорайон Жовтневий. Адреса – Жукова, 8. Первісно – середня школа № 7 (на 1176 місць). Урочисто відкрито 28 серпня 1983. Серед директорів: Володимир Олександрович Накап'юк (народився 28 червня 1951), Олег Анатолійович Лаврусевич. * Мельник В. Здрастуй, школо! // Прапор Жовтня. – 1983. – 16 серпня. – С. 2; Стояновський В. В учнів – новосілля // Прапор Жовтня. – 1983. – 31 серпня. – С. 1; Гончарук П. 37 днів біографії: Репортаж із новозбудованої школи у Жовтневому мікрорайоні міста // Прапор Жовтня. – 1983. – 7 жовтня. – С. 4; Жовтневих шкіл фундатор // Кам'янець у червні. – 2001. – С. 17.

Сьомого листопада (7 Листопада), вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Михайла Старицького. Нині (від 4 листопада 1993) вулиця Каліська. # 7 листопада (за старим стилем 25 жовтня) 1917 у Петрограді більшовики взяли владу шляхом збройного повстання. У радянській пропаганді ця подія (названа Великою Жовтневою соціалістичною революцією) трактувалася як найвидатніша подія 20 століття.

«СЯБРИ», вокально-інструментальний ансамбль. Виступав у клубі на вулиці Гагаріна в травні 1979. * Кубко В. «Сябри» // Прапор Жовтня. – 1979. – 26 травня. – С. 4.

ТАВТОГРАМА, вірш або оповідання, всі слова якого починаються з якоїсь однієї букви. Сім прозових тавтограм (на літери С, Г, Ч, О, Ш, П) включив кам'янчанин Борис Урода до розділу «Акробати пера» гумористичної збірки «Викуп» (2006). * Федин С. Тавтограммы: Игры со словами // Наука и жизнь. – 1997–2004. – CD.

ТАМПЛІЄРІВ, орден. * «Казнить нельзя помиловать»: Актуально // Подолянин. – 2004. – 12 листопада. – С. 2; Михальська Галина. З благими намірами // Фортеця. – 2004. – 18 листопада. – С. 3; Тамплієри: історія продовжується: Прес-конференції // Подолянин. – 2004. – 19 листопада. – С. 2.

ТАНКІСТІВ, сквер. Новий план. Розташувався в центрі міста: квартал між вулицями Лесі Українки, Огієнка, Князів Коріатовичів, Уральською. 1924 на місці звалища учні та студенти міста (серед них студент робітфаку Сергій Кукуруза – майбутній художник) заклали парк, який називався Молодіжним. 9 травня 1947 в сквері відкрито пам'ятник гвардійцям-танкістам: на постаменті встановлено танк Т-34. 24 березня 1974 у сквері на могилі Невідомого солдата генерал армії Дмитро Лелюшенко запалив Вічний вогонь. 1987 проведено реконструкцію скверу: розширено майданчик біля Вічного вогню, прокладено з квадратних плит доріжки, знято огорожу, обладнано лавки, розбито клумби. 9 травня 2005 у сквері урочисто відкрито меморіальний комплекс кам'янчанам, що загинули в роки Великої Вітчизняної війни. Близько 1992 сквер став улюбленим місцем зібрань місцевої молодіжної богеми (на молодіжному сленгу – «запальничка»). * В день Перемоги // Прапор Жовтня. – 1947. – 13 травня. – С. 1; Томашевський В. Біля пам'ятника танкістів // Прапор Жовтня. – 1947. – 4 вересня. – С. 2; Подарунок // Прапор Жовтня. – 1972. – 29 липня. – С. 4; Бабляк В. Танк на постаменті // Прапор Жовтня. – 1981. – 9 травня. – С. 3; Гарнага І. Ніхто не забутий // Прапор Жовтня. – 1984. – 17 березня. – С. 4; Швагер І. Шанувати святиню // Прапор Жовтня. – 1988. – 7 квітня. – С. 1; Буде викарбувано імена полеглих // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 23 липня. – С. 2; Меморіал будується: До 60-річчя Перемоги // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 1 квітня. – С. 2; Доземний уклін вам, переможці! // Подолянин. – 2005. – 13 травня. – С. 1; Чайковська Ельнара. «Фонтан» чи «запальничка»? // Фортеця. – 2006. – 21 вересня. – С. 10.

ТАПЕР, піаніст, який ілюстрував музикою німі кінофільми. У Кам'янці-Подільському в кінотеатрі «Новий світ» (від 1927 – імені Войкова) аж до появи звукового кіно (1933) тапером працювала піаністка Ольга Всеволодівна Хілінська. Цікаво, що звукове кіно в кінотеатрі імені Войкова запровадив її чоловік – технічний керівник кінотеатру Антон Іванович Хілінський.

ТАРАСІВКА, село. Входить (як і Баговиця, Велика Слобідка, Мала Слобідка, Шутнівці) до Устянської сільської ради. Село розташувалося на річці Мукша між двома Слобідками – Малою та Великою. Поселення виникло близько 1760 на пановецьких ґрунтах. Первісно тут був тільки мисливський будинок, влаштований Павлом Старжинським. На початку 19 століття Тарасівка належала майору Мархоцькому. Село стало посагом його доньки, коли та виходила заміж за Мнишека, й далі належало Мнишекам. Наприкінці 19 століття (Сіцінський, 1895) розподіл землі був таким: Сигізмунд Мнишек – 368 десятин (лісу – 41 десятина), селяни – 244 десятини, церква – 17 десятин. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 94, мешканців – 514. За даними на 1998: дворів – 182, мешканців – 553. Першу церкву в Тарасівці – в ім'я святого Іоанна Богослова – закладено 1788, освячено 1790. Це була мала дерев'яна церква, обліплена глиною. 1865 в селі влаштовано кам'яну церкву – теж в ім'я святого Іоанна Богослова. # На думку Івана Гарнаги, назва села пов'язана з іменем одного з перших поселенців. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 184–185; Гарнага І. Тарасівка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1975. – 18 січня. – С. 4; Бабляк Віталій. Тарасівка на підйомі: Новини «Адамса» // Подолянин. – 2004. – 20 серпня. – С. 3.

ТАРАСІВСЬКА ШКОЛА. 1 вересня 1971 учнів прийняла новозбудована початкова школа. Тодішній завідувач школи – Ніна Трохимівна Бобрівник. * Шкільні новосілля // Прапор Жовтня. – 1971. – 1 вересня. – С. 1.

ТАРГУВЕК, гміна Варшави, одна з 11 гмін столиці Польщі. Перші контакти встановлено 2000. У Таргувеку побувала кам'янецька делегація, яку очолювали заступник міського голова Микола Шепілов і депутат міської ради Павло Марковський. 11–14 січня 2001 у Кам'янці-Подільському перебувала офіційна делегація Таргувека, очолювана бурмістром гміни Мареком Камінським. 15 серпня 2001 до Кам'янця-Подільського прибула солідна делегація гміни (22 чоловіки) на чолі з Мареком Камінським. * Targówek // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 778; Марковський Павло. Варшава – Кам'янець-Подільський: Погляд у майбутнє: До візиту офіційної делегації гміни Варшава-Таргувек // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 12 січня. – С. 2; Міркотан Ольга, Семенова Наталія. Крок за кроком – до партнерства: Візити // Подолянин. – 2001. – 19 січня. – С. 3; Єрменчук Віктор. Варшава – Кам'янець. Візит-відповідь: Гості міста // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 19 січня. – С. 1; Сесія – після Таргувека: Місто // Подолянин. – 2001. – 6 квітня. – С. 1; Польський досвід і кам'янецький ґрунт: Новини // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 13 квітня. – С. 1; ...І поляки теж: Місто // Подолянин. – 2001. – 17 серпня. – С. 1; І договір підписати, і містом помилуватись: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 1; Гайдамашко Вікторія. Наступний крок – співпраця громад: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 23 серпня. – С. 1, 2.

Татари, село. Найімовірніше – це найдавніша назва села Татариски, виявлена в податкових списках 1530–1542. Нині (від 7 березня 1946) Смотрич. # На думку Івана Гарнаги, «першими поселенцями тут були ремісники чи осілі рільники тюркського походження. У ранні часи були слов'янізовані татари, що заснували Татариски, бо вже в друній половині 16 століття під час одного з набігів степовиків це поселення було спалено, більшість його жителів узято в неволю чи знищено». * Гарнага І. Смотрич: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1976. – 28 серпня. – С. 4.

Татариски, село. Нині (від 7 березня 1946) Смотрич. У податкових списках 1530–1542 є село Татари. Це, найімовірніше, майбутні Татариски. Тоді там нараховувалося 0,5 лана. Згідно з люстрацією Кам'янецького староства 1565, Татариски (або Татарища) були неначе наново заселеним поселенням: з 15 людей, що там мешкали, тільки два платили чинш, а решта «висиджували свободу»: хто 2 роки, а хто – 7 і 8. З них один був отаманом. За податковими списками нараховувався тут 1 лан, доходу набігало 7 злотих. Люстрація Кам'янецького староства, проведена 1566, повідомляє про село Татарища таке: «У тому селі люди нічого не дають, вони ще мають волю, тому що заново осіли. Їх є 13. Крім них, 2 чоловіки дають по 30 грошей; усе становить 2 флорини. Усі дають подимного по 2 гроша, що становить 1 флорин. Уся сума – 3 флорини». І пізніше Татариски не піднімалися до значного поселення. Виною цьому було сусідство Кам'янця: це прикордонне місто манило до себе жадібних хижаків, які, не маючи змоги здобути місто, спустошували його околиці. 1746 Татариски мали всього 12 дворів. 1789 число дворів у Татарисках, які звали ще Вітівкою, досягло 55. 1795 Татариски отримав граф Аркадій Іванович Морков. 1820 тут нараховувалося 70 підданих, 1871 – 108 селян і 2 чиншовики. 1893 територія цього поселення розподілялася так: у Миколи Володимировича Римського-Корсакова – 1,5 десятини, у міщан Петра Йосиповича Скварського та Мартина Андрійовича Зюбрицького – 57 десятин, у товариства селян (31 хазяїн) на правах приватних власників – 90 десятин, у селянського товариства – 226 десятин. Дворів 57, жителів 315. 1895 у Татарисках відкрито школу грамоти. Вона мала окреме приміщення. Як повідомляє довідник Олександра Крилова «Населені місця Подільської губернії» (Кам'янець-Подільський, 1905), Татариски входили до Довжоцької волості. Тут було 72 двори, 414 мешканців. Розташовувалися Татариски в трьох верстах від Кам'янця-Подільського та в трьох верстах від Довжку. Згідно з працею «Населені місця Поділля» (Вінниця, 1925), у селі Татариски було 143 господарства, 615 мешканців, 320 десятин землі в користуванні. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Гарнага І. Смотрич: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1976. – 28 серпня. – С. 4; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29; Татариски: Штрихи до історії містечок і сіл // Час: Інформаційний бюлетень. – 2006. – № 2(2). – С. 3.

Татарища, давній варіант назви села Татариски. Нині (від 7 березня 1946) Смотрич.

ТАТАРСЬКА, вулиця. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує Руський і Польський ринки. З'єднується Зантуською вулицею з вулицею Кузнечною, Петропавлівською вулицею – із Троїцьким майданом. Давні назви – Стефана Баторія (16 століття), Кармелітська або Велика Єзуїтська (17–18 століття), Петропавлівська (перша половина 19 століття), Соборна (друга половина 19 – початок 20 століття), а також – Новособорна, Фарська. У радянський час (від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990) – вулиця Карла Маркса. На вулиці розташувалися Петропавлівський кафедральний костел, Петропавлівська церква, корпус історичного факультету університету (колишній корпус чоловічої гімназії). # Назва нагадує про перебування в місті монголо-татар у 13 столітті (Терлецький). * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Шкурко. – С. 85–86; Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 4. Вулиця Карла Маркса // Прапор Жовтня. – 1970. – 28 січня. – С. 4; Терлецький А. Імені Карла Маркса: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1982. – 9 січня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Будзей О. Татарська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 25 липня. – С. 7; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 153–168, 178–187; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 168–169.

ТАТАРСЬКА, 4. Двоповерховий будинок із проїздом у північній частині першого поверху. Первісно одноповерховий. У цьому будинку в 1875–1894 жив лікар та історик Юзеф Ролле. Через 5 років після смерті чоловіка вдова продала будинок. Новий власник Станіслав Павловський надбудував другий поверх. Пам'ятка архітектури місцевого значення (ухвала облвиконкому від 4 вересня 1982). * Осетрова Г. Вулиця Карла Маркса, 4: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1983. – 20 серпня. – С. 4; Осетрова Г. Будинок Йосипа Ролле у Кам'янці-Подільському: Історія ідей // Молода нація: Альманах. – 2004. – № 4(33). – С. 28–33; Осетрова Г. Будинок Йосипа Ролле: Історія пам'ятки // Подолянин. – 2005. – 12 серпня. – С. 6; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 186–187.

ТАТАРСЬКА, 6. Ліворуч від входу до будинку був флігель (дотепер не зберігся), в якому 1885 оселився Віктор Гульдман. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 186.

ТАТАРСЬКА, 9. Петропавлівська церква.

ТАТАРСЬКА, 10. Колишній будинок школи кармелітів. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 186.

ТАТАРСЬКА, 14. Будинок колишньої першої російської гімназії. Тепер тут працює історичний факультет Кам'янець-Подільського державного університету. * Козлова Н. Будинок гімназії: Сторінки історії // Прапор Жовтня. – 1978. – 23 серпня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 181–183.

ТАТАРСЬКА, 19. Пам'ятка архітектури (охоронний № 1638). * Жилой дом, XIX в. (ул. К. Маркса, 19) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 156–157.

ТАТАРСЬКА, 20. Ансамль Петропавлівського кафедрального костелу. Складається з чотирьох пам'яток: Петропавлівський кафедральний костел, дзвіниця Петропавлівського кафедрального костелу, тріумфальна брама, турецький мінарет.

ТАТАРСЬКА, 21. Тут стояв флігель садиби південної перії Польського ринку. 1859 міська управа затвердила типовий проект будинку, що тут зводився. Пам'ятка архітектури (охоронний № 1640). * Жилой дом, XIX в. (ул. К. Маркса, 21) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 157; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 178.

ТАТАРСЬКА, 23. Житловий будинок 17–19 століть на розі з Польським ринком. Пам'ятка містобудування й архітектури місцевого значення (від 11 грудня 1984). Перед турецькою навалою 1672 тут стояв дім кам'янецького райці Юзефа Пшибилковича. У першій половині 19 століття – заїзд Стрелецького, перед Першою світовою війною – будинок Лернера (№ 22). * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 153, 178–179.

Татарська, вулиця. Підзамче. Попередня назва нинішньої вулиці Киргизова.

Татарська, вулиця. Руські фільварки. Попередня назва нинішньої вулиці Леваневського.

Татарський, провулок. Руські фільварки. Попередня назва нинішньої вулиці Ляпідевського.

«ТАТО», художній фільм за п'єсою Олександра Галича «Матроська тиша». Режисер-постановник Володимир Машков. Знімався 2003 в Кам'янці-Подільському. * Семенова Н. Дію першу завершено. Антракт: Кіно // Подолянин. – 2003. – 29 серпня. – С. 7.

Твердосплавного інструменту, завод. Імені Петровського. 22 червня 1968 у МБК святкував 50-річчя. Заточувальником на заводі працював повний кавалер ордена Слави Володимир Галімович Зарипов. Нині ВАТ «Завод дереворізального інструменту «Мотор». * Гижко І. Вісті з заводу твердосплавних інструментів // Прапор Жовтня. – 1964. – 21 серпня. – С. 3; Зарипов В. Солдатська слава // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 лютого. – С. 2; Лисиця С. На виставку в Париж // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 березня. – С. 2; Лисиця С. Ювілей заводу // Прапор Жовтня. – 1968. – 22 червня. – С. 2, 3; Михайлов Д. Завод святкує 50-річчя // Прапор Жовтня. – 1968. – 26 червня. – С. 2; Здобутки і перспективи петровців: Від з'їзду до з'їзду // Прапор Жовтня. – 1970. – 1 грудня. – С. 3.

ТВЕРЕЗІСТЬ. * Романюк І. Утверджуючи тверезість // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 березня. – С. 3; До відома делегатів! // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 березня. – С. 4; Спосіб життя – тверезий // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 квітня. – С. 3.

«ТВОЄ МІСТО», газета, що видається в Кам'янці-Подільському. Перше число побачило світ 19 жовтня 2006. Виходить щочетверга. Засновник і головний редактор – О. М. Єлькіна.

«ТВОЇ ГЕРОЇ, КАМ'ЯНЕЧЧИНО», збірник матеріалів, які розповідають про життєвий шлях і подвиги одинадцяти Героїв Радянського Союзу й повного кавалера орденів Слави, семи Героїв Соціалістичної Праці та повного кавалера Орденів Трудової Слави, доля яких пов'язана з Кам'янець-Подільським районом. Побачила світ 2005 у видавництві «Оіюм».

ТЕАТР. * Іванов А. Перші горьківські спектаклі у Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1968. – 27 березня. – С. 3; Будзей Олег. Кам'янець театральний // Подолянин. – 2005. – 23 березня. – С. 6.

Театральний, провулок. Старе місто. Нині не існує. Відходив від сучасної Татарської вулиці. Назву дала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. # Кам'янецький театрал Ян Пекарський 1856 на Турецькому бастіоні пристосував під театр провіантовий магазин. Театр згорів у травні 1918.

ТЕКЛІВКА, село. Входить до Орининської сільської ради. * Гарнага І. Теклівка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1975. – 25 січня. – С. 4.

ТЕЛЕБАЧЕННЯ. 1972 став до ладу телеретранслятор у Старій Ушиці. 1980 розпочато будівництво нового телеретранслятора біля с. Кульчіївці, щоб забезпечити якісну трансляцію двох програм у кольорі на 21-му і 33-му каналах дециметрового діапазону. 1982 планувалося ретранслятор ввести в експлуатацію. Насправді став до ладу 1 січня 1984 – почав транслювати передачі ЦТ-1. 1 жовтня 1985 почалася трансляція передач УТ-1. Старий ретранслятор у місті відключили 1 січня 1987. * Петренко П. Телевізори в Жванці // За комунізм. – 1962. – 6 жовтня. – С. 4; Навколо антени: Ви нам писали // Прапор Жовтня. – 1972. – 19 травня. – С. 4; Зорін В. Телеретранслятор у Старій Ушиці // Прапор Жовтня. – 1972. – 12 грудня. – С. 3; Воронюк І. Світитись кольоровим екранам // Прапор Жовтня. – 1977. – 30 грудня. – С. 4; Нудельман О. Кольорове телебачення у місті: На ваше прохання // Прапор Жовтня. – 1980. – 14 червня. – С. 4; Горбатюк В. «Приступаємо до монтажу»: Інтерв'ю на ваше прохання // Прапор Жовтня. – 1982. – 26 листопада. – С. 4; Світло голубого екрана: Зустрічі для вас / Розмову вів В. Мельник // Прапор Жовтня. – 1985. – 12 жовтня. – С. 4; Васюк М. [Мельник В.] Антена «ловить» телевежу: Зустрічі для Вас // Прапор Жовтня. – 1985. – 26 жовтня. – С. 4; Вакарук І. Чи показує ваш телевізор?: Дзвінок у редакцію // Прапор Жовтня. – 1987. – 17 січня. – С. 4; Для вас, кам'янчани // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 березня. – С. 2; Мельник В. Гроші для другої програми: Актуальне інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1990. – 12 вересня. – С. 1; Кочержук Д. На телеекранах – програма «ЮТАР» // Край Кам'янецький. – 1993. – 27 листопада. – С. 1; Жилін Роман. Такий вже у Кожержука характер // Подолянин. – 2002. – 15 листопада. – С. 4. Ще → Ретранслятор.

ТЕЛЕФОН. Телефонний зв'язок у Кам'янці-Подільському задіяно 12(24) травня 1890. Ініціатор проведення (1885) – Леон Раковський. 8(20) червня 1889 міністр внутрішніх справ Росії дав дозвіл на застосування в місті телефону. Для порівняння: першу в Україні міську телефонну мережу створено 1882 в Одесі. У Києві телефон уперше запрацював 1884. Перед Першою світовою війною в Кам'янці-Подільському було 140 абонентів. 6 листопада 1910 відкрито телефонне сполучення між Кам'янцем-Подільським і Хотином. * Геровська О. Кам'янецькому телефону пішов 105-й рік // Подолянин. – 1994. – 11 серпня. – С. 4; Условия пользования междугородним телефонным сообщением Каменец-Подольск – Хотин // Подольские губернские ведомости. – 1910. – 6 ноября (№88). – С. 2–3; Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K. – Warszawa, 1915. – S. 128.

ТЕЛЕФОННИЙ ДОВІДНИК. Останній телефонний довідник (538 основних сторінок і 12 сторінок кольорової рекламної вклейки) підписано до друку 20 березня 2006 (у продажу з'явився в травні). Його за даними ВАТ «Укртелеком» видав приватний підприємець Мирослав Мошак. Довідник містить телефони підприємств, організацій, установ і квартирних абонентів міста Кам'янець-Подільський і Кам'янець-Подільського району. «Довідник для ділових людей» за станом на 3 липня 1992 було видано малим приватним підприємством «Тірас» (підготувала Алла Аркадіївна Бабляк). 1999 телефонний довідник видали «Художньо-виробничі майстерні» (директор Мирослав Мошак). Вони ж 2002 видали телефонний довідник «Діловий Кам'янець» (без квартиних телефонів). 2003 діловий телефонний довідник виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради побачив світ у видавництві «Абетка». * Новий телефонний довідник // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 11 травня. – С. 5; Купуйте і телефонуйте!: Добра новина // Подолянин. – 2006. – 28 липня. – С. 6.

ТЕНІС. * Дєвіна Тетяна. Кам'янецькому тенісу – 100 років!: Спорт // Подолянин. – 2000. – 1 квітня. – С. 2.

ТЕНЧИНСЬКА, башта Старого замку. Розташована на відстані 40 м від башти Ковпак. Виступає назовні за оборонну стіну на три чверті, чим забезпечується здатність башти фланкувати (тобто, вести вогонь не тільки в лоб, але й по флангах – уздовж оборонного муру). Діаметр – 7 м, товщина кам'яних стін – 2 м. # Поява башти пов'язана, можливо, з приїздом до міста у 15 столітті військового інженера Яна Тенчинського. * Тенчинская башня, конец XIV – вторая половина XV вв. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 189; Станіславська Л. Стара фортеця. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 17; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 62.

«ТЕПЛОВОДЕНЕРГІЯ», ЗАТ. * Гайдамашко Вікторія. Валерій Гордійчук: «Наша стратегія – служити громаді» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 29 квітня. – С. 4; Гординчук Микола. «Тепловоденергія»: місто буде з теплом і водою, але потрібна підтримка громади // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 1, 8–9.

ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ (ТЕЦ). Франка, 42. Перший агрегат став до ладу наприкінці 1961. 28 червня 1985 Держплан СРСР дав дозвіл перевести Кам'янець-Подільську ТЕЦ на природний газ замість пічного мазуту. На ТЕЦ працював В'ячеслав Полятинчук. * Мельник П. Сковані сили: Чому ТЕЦ цукрового заводу працює не на повну потужність? // Прапор Жовтня. – 1962. – 14 червня. – С. 3; Акимович Г. Подвійне свято: Сьогодні – день енергетика // Прапор Жовтня. – 1981. – 22 грудня. – С. 3; Чи шкідливі викиди?: Дзвінок у редакцію // Прапор Жовтня. – 1989. – 1 вересня. – С. 4.

Теремці, село. Входило до Колодіївської сільської ради. Ухвалою Хмельницького облвиконкому 19 вересня 1990 вилучено з облікових даних. * Теремці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 363; Гарнага І. Теремці: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1975. – 1 лютого. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 23 січня. – С. 4.

ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА, жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, шо мають єдиний адміністративний центр. Так трактує територіальну громаду стаття 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». * Марунчак Микола. Чи гряде ера справжнього народовладдя? // Подолянин. – 2002. – 18 січня. – С. 3.

ТЕРНАВА, річка в Дунаєвецькому та Кам'янець-Подільському районах. Ліва притока Дністра. Довжина 62 км. На березі річки лежать села Тернавка, Суржинці, Китайгород, Врублівці. На лівому березі каньйоноподібної долини річки – геологічна пам'ятка природи Китайгородське відслонення. * Тернава // Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 559. – Пункт 1; Головатюк Г. С. Тернава // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 283.

ТЕРНАВКА, село. Входить до Супрунковецької сільської ради. Раніше Теклівка. Перейменовано 1 березня 1963 ухвалою облвиконкому.

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЕКОНОМІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ (ТДЕУ). У Кам'янці-Подільському від 2000 діє навчально-консультаційний центр (НКЦ) ТДЕУ. Адреса – Суворова, 17 (навчальний корпус індустріального технікуму). Завідувач Наталія Степанівна Пономарчук. * Про Кам'янець-Подільський навчально-консультаційний центр... // Подільська TV-інформ. – 2006. – 22 червня. – С. 1.

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МУЗИЧНО-ДРАМАТИЧНИЙ ТЕАТР імені Тараса Шевченка. Вперше прибув на гастролі до Кам'янця-Подільського влітку 1951. Серед акторів театру – уродженець села Кептинці Кам'янець-Подільського району В'ячеслав Антонович Хім'як (19 серпня 1949). * Ріпко О. Гастролі Тернопільського обласного українського драматичного театру ім. Шевченка // Прапор Жовтня. – 1951. – 27 липня. – С. 2; Корнієнко О. З. Тернопільський український музично-драматичний театр // Українська Радянська Енциклопедія. – 2-е видання. – Т. 11. – Книга 1. – К., 1984. – С. 227.

«ТЕРРА ГЕРОЇКА», військово-історичний фестиваль. Відбувся 7–9 жовтня 2005 в Кам'янці-Подільському. Наступний фестиваль заплановано на 6–8 жовтня 2006. * Будзей Олег, Мікотан Ольга та ін. Затеррований Кам'янець // Подолянин. – 2005. – 14 жовтня. – С. 3; Гайдамашко В., Гординчук М., Сокульська О. І ожила козацька слава... // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 14 жовтня. – С. 1, 4–5; Марковська Наталя. Від «Ла Муестри» до «Терра Героїки»: Фестивалі // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 2.

ТЕРУЕЛЬ (Teruel), місто в східній частині центральної Іспанії, в області Арагон. Адміністративний центр однойменної провінції. Кількість мешканців: 1991 – 31 тисяча, 2004 – 32,8 тисячі. Великий промисловий центр. Торговий центр сільськогосподарського району. Місто розташоване на річці Гуадалав'яр (Турія) на плато на висоті 916 м над рівнем моря. У церкві Сан-Педро є знаменита гробниця «Теруельських закоханих» (13 століття). Щороку проводиться фольклорний фестиваль «Ла Муестра» (серед учасників – представники Кам'янця-Подільського). * Страны мира: Оксфордский словарь. – 2005. – CD; Большой энциклопедический словарь. – М.: Астрель, 2005. – С. 1042; Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006. – DVD; Марковська Наталя. Від «Ла Муестри» до «Терра Героїки»: Фестивалі // Подолянин. – 2006. – 15 вересня. – С. 2.

ТЕХНІКУМ ПДАТУ. Нині (від 11 листопада 2004) коледж ПДАТУ. У січні 1972 сільськогосподарський технікум на базі колгоспів ім. Мічуріна с. Довжок та ім. Димитрова с. Кадиївці реорганізовано в радгосп-технікум. Будівництво нового корпусу на вулиці Ленінградській розпочато влітку 1966. 1967 відкрито відділ електрифікації сільського господарства. 13 вересня 1988 тут відкрито дні літератури «Збруч – ріка єднання». Виступили письменники Іван Драч, Михайло Левицький, Микола Федунець, Георгій Петрук-Попик, Марія Матіос, Богдан Бастюк, Борис Демків, Павло Гірник, Ганна Костів-Гуска, Василь Кравчук, Анатолій Гарматюк. * Новий учбовий корпус: Завтрашнє обличчя нашого міста // Прапор Жовтня. – 1966. – 13 серпня. – С. 2; Нові спеціальності: Людина вибирає професію // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 липня. – С. 4; Новин багато: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1967. – 19 серпня. – С. 4; Сімчук В. Грамота міністерства // Прапор Жовтня. – 1968. – 21 серпня. – С. 4; Павлов П. Радгосп-технікум // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 січня. – С. 2; Бугайчук Д. Подарунок // Прапор Жовтня. – 1972. – 29 січня. – С. 3; Корнієнко М. На голубому екрані – радгосп-технікум // Прапор Жовтня. – 1972. – 23 червня. – С. 1; Костюк П. Труд переростає в красу // Прапор Жовтня. – 1972. – 13 жовтня. – С. 3; Ковтуник І. Виховуємо господарів землі: Радгоспу технікуму 60 // Прапор Жовтня. – 1981. – 16 травня. – С. 3; Семенюк Є. Дні єднання // Прапор Жовтня. – 1988. – 17 вересня. – С. 1; Кам'янець-Подільський радгосп-технікум. – Кам'янець-Подільський, 1996. – 16 с.

Технічне училище (Кам'янець-Подільське середнє технічне училище). Новий план. Відкрито у вересні 1903. Зведення триповерхової кам'яної будівлі для училища завершено влітку 1906 (нині – головний корпус Кам'янець-Подільського державного університету – Огієнка, 61). * Сесак І. В. З історії Кам'янець-Подільського середнього технічного училища (1903–1919 рр.) // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 147–157.

Технічних культур інститут (ІТК). Працював у Кам'янці-Подільському у 1930–1933. Створено відповідно до ухвали Народного комісаріату освіти України від 15 квітня 1930 про поділ Кам'янець-Подільського сільськогосподарського інституту на два заклади: НДІ птахівництва та ІТК. Перший керівник ІТК – професор Віктор Петрович Чугай. Серед викладачів – професори Нестор Теодорович Гаморак, Василь Петрович Живан, Микола Іванович Величківський, Іван Андрійович Олійник, Олександр Іванович Кільчевський. Масові арешти значно послабили академічний склад ІТК. На початку 1933 ЦК КП(б)У та Наркомат освіти України ухвалили перевести Кам'янець-Подільський ІТК до Житомира. * Алєщенко Михайло, Нестеренко Валерій. Був у Кам'янці такий інститут.. // Хмельниччина: дивокрай. – 2004. – № 1–2. – С. 61–64.

«ТЕХНОСЕРВІС», ТзОВ. Працює на ринку комп'ютерної техніки від 1994. * Володимир Кондрук: «Ми заробили довіру наших клієнтів» / Розмовляла Ольга Сокульська // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 1 вересня. – С. 5.

«ТЕЩИН ЯЗИК», ділянка дороги біля села Гуменці. * Діжицька Олена. Над «тещиним язиком» щось чатує?.. // Фортеця. – 2006. – 11 травня. – С. 2.

ТИЖДЕНЬ ДУБЛЕРА. Проведено в Кам'янці-Подільському 15–19 лютого 1988. Перший такий експеремент – «Комсомол керує виробництвом» – проведено в квітні 1987. * Прокоф'єв І. Дублери готуються...: Актуальне інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 лютого. – С. 1; Данчук Г., Мельник В. Дублери вчаться керувати: «Круглий стіл» // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 березня. – С. 2.

ТИСЯЧНИЙ ГРОМАДЯНИН. Тисячними громадянани, що народився протягом року в Кам'янці-Подільському стали: 1977 – Віталіна Кирилюк, донька Миколи Івановича та Ганни Василівни Кирилюків; 1978 – Олексій Бурлака, син Анатолія Сергійовича та Ірини Вікторівни Бурлак. * Вікторов К., Свідер І. І народився тисячний: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1977. – 2 грудня. – С. 4; Вікторов К. Тисячний громадянин: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1979. – 1 січня. – С. 4.

ТІМІРЯЗЄВА, вулиця. Біланівка, Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом), Новий план, Черемушки. Виборчі дільниці № 2, № 3, № 15, № 16, № 20, № 22, № 23, № 24. Первісно це було три вулиці, розташовані на одній лінії: Велика Біланівська на Біланівці, Училищна (або Шкільна) на Польських фільварках і Предтеченська (від 9 лютого 1928 – Франка) на Новому плані. Згодом (ще перед війною) вулиці Шкільну та Франка об'єднали у вулицю Тімірязєва. Під час німецької окупації міста вулиця від лютого 1942 до березня 1944 мала давню назву – Шкільна. При забудові Черемушек вулицю продовжили на схід. 19 серпня 1977 вулиця Тімірязєва поглинула Велику Біланівську вулицю та остаточно сформувалася в сучасних розмірах. Тягнеться паралельно до вулиці Північної від Біланівки на заході до залізничного вокзалу на сході. Прикінцеві показники вулиці просто унікальні: зліва – № 129, справа – № 166. На вулиці розташовані МЕНЦУМ, дошкільні навчальні заклади № 19, № 23, міська бібліотека № 4. # Тімірязєв Климент Аркадійович (1843 – 1920) – російський дослідник природи, один з основоположників російської школи фізіології рослин.

ТІМІРЯЗЄВА, 38. Міська бібліотека № 4 (на Біланівці). Відкрито в січні 1968. Перша завідувач бібліотеки – Софія Салимівна Степанова. * Степанова С. Для тебе, читачу // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 лютого. – С. 4; Сергієнко С. Біланівські вечори // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 березня. – С. 2.

ТІМІРЯЗЄВА, 47. МЕНЦУМ.

ТІМІРЯЗЄВА, 121. Дитячий садок № 23 «Лелека». Двоповерхова споруда. Збудувало БМУ «Промжитлобуд» на замовлення та при допомозі заводу «Електроприлад». Розрахований на 280 місць. Будівництво завершено в жовтні 1976. Відкрито 6 листопада 1976. У 1984–1989 у садку збудовано басейн і сауну. Завідувачі: 1976–1984 – Марія Михайлівна Мазур; від 1984 – Антоніна Олександрівна Збрицька (1976–1980 – методист цього дитсадка). * Вечірній М. Для найменших: Народжено п'ятирічкою // Прапор Жовтня. – 1976. – 16 жовтня. – С. 2; Луданний О. Подарунок малятам // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 листопада. – С. 3; Горбановський Б. Біля карти новобудов // Прапор Жовтня. – 1977. – 1 січня. – С. 2; Запрошують на роботу // Прапор Жовтня. – 1977. – 29 січня. – С. 4; Федоришина Світлана. Лелече гніздо // Подолянин. – 2004. – 27 листопада. – С. 6; Федоришина Світлана. «Лелека». Політ у тридцять років: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 3 листопада. – С. 6.

ТІМІРЯЗЄВА, 130. Дитячий садок № 19 «Буратіно». Належить колективному швейному підприємству. * Не дамо закрити дитсадок!: Нам пишуть // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 2; Ковальчук-Марковська Наталія. Дитсадок № 19: у семи няньок дитя недоглянуте: Проблема // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 8.

ТІР, раннє рабобласнецьке місто-держава у Фінікії. Тепер місто Сур у Лівані. На червень 2006 намічено підписати договір про партнерство з Кам'янцем-Подільськом.

«ТІРАС», кафе. Новий план. Адреса – Лесі Українки, 16. Презентація відбулася 10 серпня 1993. Раніше «Пельменна» – «бляшанка», яку 20 травня 1993 МП «Тірас» придбало на аукціоні в оренду на 5 років. * Учора – «Пельменна». Сьогодні – ремонт. Завтра – кафе «Тірас» // Подолянин. – 1993. – 9 червня. – С. 1; Однією «Пельменною» стало менше. А одним офіціантом – більше // Подолянин. – 1993. – 11 серпня. – С. 1; Юворська Ю. «Тірас» презентує «Тірас» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 14 серпня. – С. 2.

«ТІРАС», мале підприємство (МП). Очолював Сергій Віталійович Бабій.

ТІСНИЙ, провулок. Старе місто. Виборча дільниця № 40. З'єднує Вірменську та Шпитальну вулиці. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії. У будинку № 5 до Великої Вітчизняної війни жив Віктор Миколайович Хмелюк, який 30 грудня 1944 загинув смертю хоробрих в Угорщині. * Вітряна Г. Подвиг // Прапор Жовтня. – 1965. – 9 травня. – С. 2; Кович В. Орден вручено матері героя // Прапор Жовтня. – 1965. – 11 травня. – С. 2; Прощай, Тісний провулок!: З блокнотом по місту // Прапор Жовтня. – 1965. – 28 серпня. – С. 4; Терлецький А. Імені Свердлова: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1983. – 19 березня. – С. 4; Книга Пам'яті України. Хмельницька область. – Т. 5. – Хмельницький, 1995. – С. 128; Піонерія про нього знала // Кам'янець у липні. – 2001. – С. 11; Гудима Ганна. Подвиг земляка // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 26 березня. – С. 5.

Ткаченка, вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Перша радянська назва нинішньої (від 15 липня 1993) вулиці Великанова. Первісно та в часи німецької окупації – Базарна вулиця. Друга радянська назва – вулиця Калініна. # Ткаченко Іларіон – народник. Один із тих, хто в Кам'янці-Подільському спрямовував діяльність народницької «Подільської дружини» (1881–1882). Один із керівників (разом Казимиром Сенкевичем) нелегальної Подільської групи партії «Народна воля» (1883). Заарештовано 1883, заслано на три роки до Західного Сибіру під нагляд поліції. * Артамонов В. М. Подільська група партії «Народна воля» // Матеріали третьої Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Львів, 1970. – С. 72.

ТОВАРИСТВО ІМЕНІ КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ (ТОВАРИСТВО СПРИЯННЯ РОЗВИТКОВІ КУЛЬТУРИ ТА СТАНОВЛЕННЮ ТВОРЧОЇ МОЛОДІ ІМЕНІ КНЯЗІВ КОРІАТОВИЧІВ). Голова комітету Товариства Роман Аркадійович Браеску-Семенишин. * Стефаневич Ольга. Новий проект – для творчих та ініціативних: Дорогу молодим! // Подолянин. – 2002. – 22 листопада. – С. 5.

ТОВАРИСТВО ОХОРОНИ ПАМ'ЯТОК ІСТОРІЇ ТА КУЛЬТУРИ. Міська установча конференція відбулася восени 1966. Перший голова правління міської організації – Іон Срульович Винокур. Серед перших членами товариства стали колективи швейної фабрики (вніс на його рахунок 250 крб. авансу), сокоморсового заводу (35 крб. авансу). Вичікувальну позицію зайняли директори хлібокомбінату, бавовняної фабрики. Серед відповідальних секретарів міської організації: від 1969 – Анатолій Федорович Гуцал, до 1987 – Аркадій Ілліч Браеску. 19 березня 1971 відбулася третя звітно-виборча конференція міської організації. Головою районної організації був Павло Артемович Фараонов. * Ростикус Р. Берегти пам'ятники історії і культури // Прапор Жовтня. – 1966. – 26 листопада. – С. 4; Винокур І. Берегти історичні пам'ятки // Прапор Жовтня. – 1967. – 31 січня. – С. 4; Просяний Т. Ви – член товариства охорони пам'ятників історії і культури? // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 березня. – С. 4; Винокур І., Просяний Т. Це наша історія // Прапор Жовтня. – 1968. – 5 січня. – С. 4; Винокур І., Паравійчук А. Берегти та пропагувати історичні пам'ятки // Прапор Жовтня. – 1970. – 23 грудня. – С. 4; 19 березня о 16 годині...: [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1971. – 16 березня. – С. 4; Слободян С. Конференція охоронців пам'ятників // Прапор Жовтня. – 1971. – 26 березня. – С. 4; Славський З. Третя конференція // Прапор Жовтня. – 1971. – 9 квітня. – С. 4; Слободян М., Романюк І. Берегти наші святині // Прапор Жовтня. – 1979. – 9 січня. – С. 3; Слободян М. Поліпшувати охорону пам'ятників // Прапор Жовтня. – 1979. – 6 квітня. – С. 4; Слободян М. На варті пам'яток // Прапор Жовтня. – 1984. – 10 січня. – С. 4.

ТОВАРИСТВО ПОДІЛЬСЬКИХ ПРИРОДОЗНАВЦІВ І ЛЮБИТЕЛІВ ПРИРОДИ, добровільна науково-громадська організація, заснована 16 вересня 1911 у Кам'янці-Подільському. Ініціатор і засновник товариства – зоолог Петро Миколайович Бучинський (1852–1927). На 1 січня 1914 об'єднувало понад 240 дійсних членів. За статутом основне завдання товариства – вивчення природничо-історичних, антропологічних і географічних особливостей Подільської губернії. 1914 товариство спорядило експедицію по Дністру. Товариство видавало «Записки общества подольских естествоиспытателей и любителей природы» (1912–1915 у Кам'янці-Подільському побачили світ три томи). Активно діяло до початку 1921. Відновило діяльність у наші дні: 1 квітня 1999 у Кам'янці-Подільському зареєстровано Товариство подільських природодослідників і природолюбів. * Колесник Є. О. Товариство подільських природознавців і любителів природи // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 295–296; Баженов Лев. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 63–66.

«ТОВТРА ВЕРБЕЦЬКА», заказник. Розташувався між полями сіл Вербка та Нігин. Площа 9,3 га. * Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 26.

ТОВТРИ, лінійно витягнуті скелясті розчленовані вапнякові пасма в межах Львівської, Тернопільської, Хмельницької (зокрема, Кам'янець-Подільського району), Чернівецької та Вінницької областей, а також на півночі Молдови. Виділяють три відокремлені, але генетично єдині ділянки: Подільські Товтри (Медобори), Прут-Дністровські Товтри та Мурафські Товтри. * Денисик Г. І. Товтри // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 296; Шкурко С. Товтри: Нарис // Прапор Жовтня. – 1957. – 5 червня. – С. 4.

«ТОВТРИ», кооператив – фотоательє з невеличкою перукарнею. Розпочав роботу 1 листопада 1988 у гуртожитку консервного заводу (Дзержинського, 14а). * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1988. – 2 листопада. – С. 4; Печенюк О., Бринюк В., Гольцекер Я., Кульбицький А. Конкуренцією по... кооперативу?: Лист у номер // Прапор Жовтня. – 1988. – 19 листопада. – С. 2–3: До уваги замовників! // Прапор Жовтня. – 1988. – 29 листопада. – С. 4.

*Толстого вулиця. Новий план. Первісно запропонована назва вулиці Склянського. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

Толстого вулиця. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) провулок Миколаївський. # Толстой Лев Миколайович (1818 – 1910) – великий російський письменник.

ТОМАШЕВИЧА, дім. Згідно з описом міста 1700, стояв на Польському ринку – на початку третьої перії, поперек Татарської вулиці. # Томашевич Кипріян – кам'янецький райця, війт кам'янецької польської громади (1671), суддя в цивільних справах, землемір за фахом. 1672 брав діяльну участь в обороні Кам'янецької фортеці. Автор знаменитого мідериту 1673–1679, який максимально наближено відтворював забудову та укріплення Кам'янця-Подільського. * Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVII – XVIII ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський: Абетка-НОВА, 2002. – С. 313; Сіцінський Ю. Нариси з історичної топографії міста Кам'янця-Подільського та його околиць. – Кам'янець на Поділлю, 1994. – С. 6

Тонкочеєва, проектна вулиця (Атлас-план ППП «Лібріс», 2000). Селище Першотравневе. # Тонкочеєв Григорій Андрійович (1904–1991) – перший секретар Кам'янець-Подільського міськкому КПУ (1953–1962), перший секретар райкому КПУ (1962–1964), голова міськвиконкому (1964–1968), почесний громадянин міста (1968). У Кам'янці-Подільському його ім'я надали міському стадіонові. * Будзей О. Невідомий Тонкочеєв: Слід на Землі // Подолянин. – 2004. – 1 жовтня. – С. 4–5.

ТОНКОЧЕЄВУ, меморіальна дошка. Урочисто відкрито 4 жовтня 2004. * З нагоди 100-річчя: Місто // Подолянин. – 2004. – 8 жовтня. – С. 2.

ТОПОЛЬСЬКОГО, провулок. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Відходить від вулиці Папаніна на північ (розташувався між провулками Попова та Амбулаторним). # Топольський Георгій Петрович (1916 – 1944) – лісник з села Довжок. Розвідавши розташування німецьких вогневих точок, у ніч на 31 березня 1944 допоміг визволителям міста знищити їх. Загинув, повертаючись до фортеці. * Галиновська Л. Кам'янчанин // Прапор Жовтня. – 1945. – 23 вересня. – С. 2; Альперін Є. Це було п'ять років тому... // Прапор Жовтня. – 1949. – 26 березня. – С. 2; Сис Т. Сторінки історії // Кам'янець-Подільський: Літературно-художній альманах. – № 1. – Хмельницький, 1956. – С. 115–116; Альперін Ю. Людина з легенди: Оповідання-хроніка // Прапор Жовтня. – 1965. – 5 і 6 березня; Соловйов П. Сміливці: Пошук // Прапор Жовтня. – 1980. – 18 січня. – С. 3; Соловйов П. Інакше він не міг // Прапор Жовтня. – 1984. – 25 березня. – С. 4; Книга Пам'яті України. Хмельницька область. – Т. 5: Місто Кам'янець-Подільський, Кам'янець-Подільський район. – Хмельницький: Поділля, 1995. – С. 122; Дзюба С. Они сражались за Каменец-Подольский // Дембицкий Н. Бои за Каменец весной 1944 года. – Каменеец-Подольский: Абетка: 1999. – С. 96; Визволення: День за днем // Музейний вісник. – 1999. – № 6. – С. 9–10; Будзей О. Георгій Топольський: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 15 березня. – С. 5.

ТОПОНІМІЧНА КОМІСІЯ. Запропонував створити таку комісію при міськвиконкомі Іван Володимирович Гарнага – голова топонімічної секції Кам'янець-Подільського відділу Географічного товарства УРСР у публікації від 9 лютого 1988. Створено топонімічну комісію ухвалою президії міськради від 3 липня 1990. У травні 2006 на третій сесії міськради п'ятого скликання оновлено склад комісії: голова Олег Демчук, секретар Євгенія Сохацька, члени – Олег Будзей, Володимир Газін, Ганна Ківільша, Валентина Стельмах, Петро Ткачук. 27 червня 2006 затверджено Положення про топонімічну комісію. * Гарнага І. Твоє наймення, вулице...: Нотатки краєзнавця про назви міських вулиць і сіл Кам'янеччини // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 лютого. – С. 3; Міркотан Ольга. Хто винен, або Що робити?: Влада // Подолянин. – 2006. – 19 травня. – С. 2; Гординчук Микола. Третя сесія міськради: сотня питань – сотня акцентів // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 3; Про затвердження Положення про топонімічну комісію та внесення змін до документів, які регламентують її діяльність // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 7 липня. – С. 5.

ТОРГІВЛІ, відділ міськвиконкому. Серед завідувачів: 1966–1986 – Юліан Іванович Корницький (призначено ухвалою міськвиконкому від 12 квітня 1966; затверджено 5 липня 1966 сесією міської ради). * Вимогливий і доброзичливий: Слід на Землі // Подолянин. – 2005. – 11 лютого. – С. 4.

Торгова, вулиця. Руські фільварки. Нині вулиця Каманіна.

ТОРГОВА ПЛОЩА, вулиця. Польські фільварки. Виборча дільниця № 1. Первісно – Базарна площа (при церкві святого Георгія на Польських фільварках). У 1950-х, згідно з ухвалою міськвиконкому, на бахарній площі збудовано будинки. Сьогодні, справді, стала вулицею. * Радзейовська Л. А віз і нині там...: Листи наших читачів // Прапор Жовтня. – 1957. – 7 червня. – С. 3.

Торговий майдан (Торгова площа). Старе місто. Одна з давніх народних назв сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Польський ринок.

Торговий майдан (Торгова площа). Руські фільварки. Розташовувався наприкінці 19 – на початку 20 століття на південний схід від Покровського майдану, там, де сьогодні від вулиці Франка (тоді Великої Покровської) відходить на південний захід вулиця Каманіна (тоді Торгова). Сьогодні майдану немає.

Торговий, провулок. Старе місто. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. 20 грудня 1927 перейменовано, згідно з ухвалою президії міської Ради, на провулок Менделе Мойхер-Сфоріма. Відходив від Центральної площі (теперішнього Польського ринку). Нині не існує.

ТРАКТОР. Перші трактори Кам'янець-Подільська округа отримала в квітні 1927: два «Фордзони» й первісток радянського тракторобудування – «Запорожець». Один «Фордзон» дістався товариству зі спільного обробітку землі в селі Параївка Ориниського району, другий – колгоспові села Руда Жванецького району, «Запорожець» – агробазі в містечку Лянцкорунь (нині село Зарічанка Чемеровецького району). 1967 в Кам'янець-Подільському районі працювало понад 700 тракторів (зокрема, 30 в колгоспі імені Калініна села Руда). * Червоний кордон. – 1927. – 13 квітня; Хомич П. Перші трактори на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 24 лютого. – С. 3.

ТРАМВАЙ, міський рейковий електричний вид транспорту. 30 травня 1913 до міської управи надійшла заява від інженера-технолога Захара Мойсейовича Безіковича з Одеси на одержання концесії для влаштування й експлуатації в Кам'янці-Подільському електричного трамвая. 13 грудня 1913 міська дума розглянула проект договору з Безіковичем, створила спеціальну комісію з цього питання на чолі з міським головою Костянтином Туровичем. Перша світова війна назавжди перервала роботу над проектом. * Пташник Юлія. «В этом городе никогда не будут ходить трамваи…»: Це було // Подолянин. – 2003. – 28 лютого. – С. 6.

ТРАНСПОРТ. * Мельник В. Транспорт і люди // Прапор Жовтня. – 1989. – 24 травня. – С. 2.

«ТРЕМБІТА», державна заслужена хорова капела. У лютому 1971 виступала в Кам'янці-Подільському в рамках фестивалю майстрів мистецтв «Мелодії друзів». Навесні 1976 виступала в Кам'янці-Подільському в актовому залі культосвітнього училища. * Фараонов П. Мелодії друзів // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 лютого. – С. 4; Слюсар Б. «Трембіта»: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1976. – 10 квітня. – С. 4.

ТРЕСТ ЇДАЛЕНЬ. Серед директорів: (1964) – Любов Филимонівна Панасюк. * Директору тресту їдалень Л. Ф. Панасюк: Відкритий лист // Прапор Жовтня. – 1964. – 5 вересня. – С. 4.

ТРЕТІЙ СЕКРЕТАР МІСЬККОМУ КПУ. Серед секретарів – Іван Федорович Задворний, Алла Ананіївна Городецька, від 29 грудня 1979 – Валентина Семенівна Гришунова, від 3 вересня 1981 до 1990 – Алла Іванівна Буданцева, 1990–1991 – Віктор Олексійович Савчук. * Пленум міськкому партії // Прапор Жовтня. – 1980. – 1 січня. – С. 1; Пленум міськкому партії // Прапор Жовтня. – 1981. – 5 вересня. – С. 1.

Третього Інтернаціоналу (ІІІ Інтернаціоналу), вулиця. Старе місто. Перша радянська назва (від 20 березня 1923) сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Францисканської. Первісно – Францисканська, потім – Архієрейська. Ще одна радянська назва – Музейний провулок. # Третій Інтернаціонал (Комуністичний Інтернаціонал, Комінтерн) – міжнародна організація (1919 – 1943), що об'єднувала всі компартії світу та керувала міжнародним комуністичним рухом. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2.

ТРЕТЯ, школа. Польські фільварки. 1967 розпочато добудову спортзалу. Школу ліквідовано 2003. Останній директор (від 2000) – Валерій Петрович Кішко. * М'ястковський В. Бородата будова // Прапор Жовтня. – 1968. – 30 липня. – С. 2; Щасти тобі, Лесю! // Прапор Жовтня. – 1973. – 12 травня. – С. 4; Даніярова Т. Композитору – тринадцять // Корчагінець. – 1974. – 13 листопада; Дункель Інесса. Школа № 3 святкує ювілей // TV-інформ. – 1999. – 20 травня. – С. 11; Васильєв А., Юркевич Л. Кам'янець-Подільській середній школі № 3 – 90 років! // Подолянин. – 1999. – 21 травня. – С. 9; Шуханова Т. Урок поза програмою: Резонанс // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 14 липня. – С. 6; Третьої вже немає: Призначення // Подолянин. – 2003. – 8 серпня. – С. 2.

Третя Загородня, вулиця. Частина, виділена міською думою 15(27) лютого 1900 із Загородньої вулиці – від дороги в село Панівці до скелі на Руських фільварках.

«ТРИВОЖНА МОЛОДІСТЬ», кінофільм. Знято на Київській кіностудії художніх фільмів за трилогією Володимира Бєляєва «Стара фортеця». Вийшов на екрани 1955. * Кино: Энциклопедический словарь. – М., 1986. – С. 18 (Алов – режисёр), 33 (Бабочкин – секретарь ЦК КП(б)У), 44 (Беляев Владимир – сценарист), 49 (Блейман – сценарист), 109 (Гурзо), 119 (Детское кино), 217 (Крючков), 219 (Кузнецов Иван), 241 (Логинова – Галя Кушнир), 288 (Наумов – режисёр), 315 (Панова – Рогаль-Пионтковская), 324 (Пищиков – оператор), 375 (Рыбников – Котька Григоренко).

«ТРИГЛАВ» (КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКИЙ ЦЕНТР ПОВІТРОПЛАВАННЯ «ТРИГЛАВ»), громадська організація. Засновники: Сергій Георгійович Акимович, Наталія Георгіївна Лящук, Ігор Володимирович Лобашов. Зареєстровано 11 січня 2005. * Литвин О. Над Кам'янцем – яскраве небо!!! // Фортеця. – 2005. – 24 лютого. – С. 1, 15; Власюк Вероніка. Кам'янець – місто романтики та повітроплавання // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 3 серпня. – С. 6.

ТРИДЦЯТИ РОКІВ ПЕРЕМОГИ, вулиця. Мікрорайон Жовтневий. → Перемоги 30 років.

«Тридцять шість років Жовтня» («36 років Жовтня»), артіль. 1955 об'єдналася з артіллю «Червоний розпиловщик» в артіль «Поділля». * Чорний М. Вивіски неіснуючих артілей // Прапор Жовтня. – 1956. – 3 серпня. – С. 4.

Трикотажна артіль імені Крупської. Наприкінці 1944 до Кам'янця-Подільського для організації артілі прибула Феодосія Захарівна Зав'ялова. Артіль запрацювала 20 грудня 1944. Виробничий план 1945 виконано на 142%, 1946 – на 152%. За станом на березень 1946 артіль мала 6 цехів (швейний, фанговий, мотальний, круглов'язальний, оверлочний та інші). Від 1957 – бавовняна фабрика. * Яблуновський Г. За кількість і якість // Прапор Жовтня. – 1946. – 31 березня. – С. 2; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1947. – 1 січня. – С. 1; Чорна О. Домоглись великих успіхів // Прапор Жовтня. – 1947. – 15 травня. – С. 1.

ТРИНАДЦЯТА, школа. Польські фільварки. Адреса – Пушкінська, 5 (на розі з вулицею Суворова). Розпочала роботу 1 вересня 1961. 2003 поглинула ЗОШ № 3. Нині (з серпня 2003) НВК № 13 у складі гімназії та спеціалізованої загальноосвітньої школи І–ІІІ ступенів з поглибленим вивченням польської мови. Директори: з ? до 1980 – Микола Миколайович Дарманський (1945 – 2005), Любов Іванівна Близнець, Олег Миколайович Кирик, з 1 серпня 2003 Валерій Петрович Кішко. У СШ № 13 навчався Олександр Фінкель, який 1991 з батьком, багаторазовим чемпіоном міста з шахів Семеном Фінкелем, виїхав до Ізраїлю, де 1995 став міжнародним гросмейстером. Випускник школи Олег Волков став генеральним директором туристичної фірми Укртехінтур «Дружба». * Майський Б. Супутник виходить на орбіту // Прапор Жовтня. – 1962. – 19 травня. – С. 3; Близнець Л. На вірному шляху // Прапор Жовтня. – 1984. – 10 січня. – С. 3; Найдорожча нам перлина – в «Намисті Славутича» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 25 грудня. – С. 1; Третьої вже немає: Призначення // Подолянин. – 2003. – 8 серпня. – С. 2; Гайдамашко В. Нова історія НВК № 13: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 10 жовтня. – С. 10; До співпраці готові: Візити // Подолянин. – 2004. – 9 квітня. – С. 2; Депутатська ревізія: Освіта // Подолянин. – 2004. – 8 жовтня. – С. 2.

ТРИНІТАРСЬКА, вулиця. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – вулиця Бабушкіна. Попередні назви – Тринітарська, Костельна, Лазаретна. У 19 столітті мала народну назву Солона. Колись ділилася на дві частини: північна – Тринітарський провулок, південна – Тринітарський спуск. З'єднує Замкову та Госпітальну вулиці, йде паралельно до вулиці Успенської. Проходить повз Тринітарський костел (нині церква святого Йосафата Української греко-католицької церкви). * Терлецький А. Імені Бабушкіна: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1984. – 19 травня. – С. 4; Як назвемо вулиці? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Будзей О. Тринітарська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 20 лютого. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 261–262.

Тринітарська, вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Старобульварної. # Вулиця вела до Тринітарського костелу.

ТРИНІТАРСЬКИЙ, кляштор і костел (Святої Трійці костел кляштору тринітарів). Старе місто. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 170–171; Prusiewicz A. Kamieniec Podolski. – K. – Warszawa, 1915. – S. 74–75; Осетрова Г. Тринітарський костьол // Подолянин плюс. – 1994. – 9 червня. – С. 3; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 66, 241–248, 278, 279, 281.

Тринітарський, провулок. Старе місто. Колись північна частина нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Тринітарської.

Тринітарський, спуск. Старе місто. Колись південна частина нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Тринітарської.

ТРИПІЛЬСЬКА КУЛЬТУРА. На території України виявлено понад тисячу поселень трипільської культури. Вчені виявили трипільські поселення на території міста Кам'янець-Подільський, а також біля сіл Голосків, Нігин, Ходорівці, Жванець, Сокіл, Бабшин, Гринчук, Велика Слобідка, Лука-Врубловецька, Китайгород, Стара Ушиця та інших. В кар'єрі поблизу села Цвіклівці виявлено скарб того часу – мідні браслети, намиста з мідних трубочок, зубів благородного оленя тощо. Археологічні розкопки проведено в трипільських селищах в урочищах Щовб і Лиса Гора під Жванцем і в Луці-Врубловецькій. Інші трипільські поселення вивчено ще недостатньо. * Винокур Іон. Трипільці на Кам'янеччині // Подолянин плюс. – 1994. – 5 травня. – С. 1.

ТРИПРОГРАМНЕ РАДІОМОВЛЕННЯ. Започатковано в Кам'янці-Подільському 1976. Першими мікрорайонами, в яких запроваджено трипрограмне мовлення, стали Старе місто та Черемушки. * Мельник В. Програми радіопередач – на вибір // Прапор Жовтня. – 1977. – 12 березня. – С. 4.

ТРИТОН ГРЕБІНЧАСТИЙ (Triturus cristatus), вид хвостатих земноводних. Численний вид фауни Кам'янця-Подільського. Трапляється в Смотрицькому каньйоні, на території навчально-дослідного господарства Подільського державного аграрно-технічного університету, на полігоні військово-інженерного інституту, а також на території садово-городнього кооперативу (біля міського кладовища), в мікрорайоні Жовтневий, в селищі понтонної частини. Навесні, в період розмноження, виявлено в ставках навчально-дослідного господарства ПДАТУ та понтонної частини, а також у тимчасових водоймах у центрі міста й біля мікрорайону Жовтневий. Широко розповсюджений на території Кам'янець-Подільського району. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

ТРИТОН ЗВИЧАЙНИЙ (Triturus vulgaris), вид хвостатих земноводних. Численний вид фауни Кам'янця-Подільського. Трапляється в Смотрицькому каньйоні. Під час розмноження виявлено в ставках навчально-дослідного господарства Подільського державного аграрно-технічного університету, на полігоні військово-інженерного інституту та в тимчасових водоймах біля мікрорайону Жовтневий. Широко розповсюджений на території Кам'янець-Подільського району. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

«ТРИЧІ ПРОДАНА», історичний роман українського письменника Павла Наніїва. Побачив світ 1970 у видавництві «Маяк» (Одеса). Перевидавався. Повість змальовує долю Софії Потоцької. Чимало сторінок роману присвячено Кам'янцю-Подільському. * Цебрик В. «Тричі продана»: Читачі про книги // Прапор Жовтня. – 1970. – 23 червня. – С. 4.

ТРІЙНЯ, троє дітей, народжених одночасно однією матір'ю. 5 квітня 1975 у сім'ї кам'янчан Лідії Іванівни та Василя Михайловича Гринчуків народилося трійко дівчаток – Віра, Надія, Любов. Напередодні 1 травня адміністрація заводу «Електроприлад» вручила сім'ї ордер і ключі від трикімнатної квартири. * Шасливих весен! // Прапор Жовтня. – 1975. – 1 травня. – С. 4.

ТРІУМФАЛЬНА БРАМА (АРКА). Старе місто. Сучасна адреса – Татарська, 20. Веде на подвір'я Кафедрального костелу. Збудовано на честь приїзду до міста 11 листопада 1781 польського короля Станіслава Августа. * Триумфальные ворота, 1781 г. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 173–174; Папевська С. Творіння рук народних: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1981. – 26 грудня. – С. 4; Дорога І. Тріумф бажань? Під брамою!: Цікаво // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 5 березня. – С. 5; Дем'янов В. Станіслав Август у Кам'янці // Подолянин. – 2002. – 8 березня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 154–155; Будзей Олег. Щаслива арка: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 10 листопада. – С. 6.

*ТРОЇЦЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 41. З'єднує Троїцький майдан і майдан Польський ринок. До 11 вересня 1990 – вулиця Володарського. Давня назва – вулиця Троїцька (чи святої Трійці); наприкінці 19 – на початку 20 століття – вулиця Конторська, потім – провулок Троїцький. На вулиці розташувалися колишній готель «Бель-в'ю» (тепер низка районних установ), будинок районної держадміністрації (раніше тут розміщували райкоми КПУ і ЛКСМУ; будинок здано в експлуатацію 7 вересня 1957), кафе «На Троїцькій» і «Оріон», ресторан «Гостинний двір». # Назву вулиці дала розташовані поблизу Троїцька церква та Троїцький монастир. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 28; Шкурко С. Каменец-Подольский. – 1962. – С. 85. – (Рукопис); Шкурко С. Вулиця Володарського: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1972. – 23 лютого. – С. 4; Терлецький А. Імені Володарського: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1981. – 17 жовтня. – С. 4; Пламеницька О. Повернути вулицям їх назву: Лист до редакції // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 червня. – С. 4; Будзей Олег. Троїцька: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 8 серпня. – С. 5; Став до ладу будинок райкому партії // Прапор Жовтня. – 1957. – 8 вересня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 177, 178.

ТРОЇЦЬКА, 1. Ресторан «Гостинний двір».

ТРОЇЦЬКА, 2. Колишній готель «Бель вю», збудований 1875 Дверницькою, вдовою сина генерала, на місці домоволодіння Ляховецьких, в якому мешкав поет Маврицій Гославський (1802–1834), навчаючись у повітовій школі (1812–1816). Тепер тут розташовані центральна районна бібліотека, районна музична школа, районний відділ культури та інші районні установи. У травні 1973 встановлено меморіальну дошку про те, що тут 28 березня – 2 квітня 1944 перебував штаб 10-го Уральського гвардійського добровольчого танкового корпусу * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 28.

ТРОЇЦЬКА, 4. На цьомі місці стояв палац, збудований Каетаном Старжинським – губернським поворирем дворянства в 1803–1807. Згодом у цьому будинку жив поет Станіслав Старжинський (1785–1855), який мав псевдонім Стах із Заміхова. На початку 20 століття, як вказує Олександр Прусевич, будинок належав Кузьменку. Тут розташовувалися головна контора та редакція щоденної газети «Подольский край», яка виходила від 1906. Будинок постраждав під час Великої Вітчизняної війни. На його місці збудували приміщення райкому КПУ (будинок здали в експлуатацію 7 вересня 1957), тут також працював райком ЛКСМУ. Тепер це будинок районної державної адміністрації. * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 28; Клімовський С., начальник будівельно-монтажного управління № 2. Додержимо свого слова // Прапор Жовтня. – 1957. – 19 липня. – С. 3; Став до ладу будинок райкому партії: По нашому місту // Прапор Жовтня. – 1957. – 8 вересня. – С. 4; Ростуть будови // Прапор Жовтня. – 1957. – 29 вересня. – С. 3.

Троїцька, вулиця. Старе місто. Назва вулиці Зарванської на початку 20 століття.

ТРОЇЦЬКА (СВЯТОЇ ТРІЙЦІ), церква. Старе місто. 23 серпня 1990 на місці зруйнованої церкви греко-католики міста несанкціоновано освятили хрест. * Гра на почуттях віруючих, або Черговий політичний фарс // Прапор Жовтня. – 1990. – 25 серпня. – С. 1; Святі отці Василіани хочуть подарувати Троїцькій церкві нове життя // Подолянин. – 1994. – 5 травня. – С. 1; Ковальчук Н. Троїцька церква знову воскресає... // Подолянин. – 1995. – 21 жовтня. – С. 1.

ТРОЇЦЬКИЙ, майдан. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – площа Куйбишева. Давні назви – площа Троїцька, Поштова. Розташувався перед Новопланівським мостом. Майдан перетинає вулиця Зарванська, вулиця Троїцька сполучає його з майданом Польський ринок, Поштовий узвіз – із вулицею Руською, а Петропавлівська вулиця – із вулицею Татарською. # Назву дано від Троїцької церкви, зруйнованої у 1930-х рр. Нині храм відбудовується. * Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4.

ТРОЇЦЬКИЙ (СВЯТОЇ ТРІЙЦІ), монастир. Старе місто. Сучасна адреса: Зарванська, 12а (келії), 12 (флігель). Тут розташовувався гуртожиток радгоспу-технікуму. * Троицкого монастыря кельи, 1745–1747, 1837–1838 гг. Охр. № 1643 // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 191; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 187–189, 261–262; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 197.

Троїцький провулок. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Троїцької.

Троїцький узвіз. Старе місто. Вів із Новопланівського мосту на Троїцький майдан. Первісну назву 15(27) лютого 1900 надала міська дума, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Потім мав назви – вулиця Губашова, узвіз Куйбишева. Нині не нає ні будинків, ні назви.

Троїцький узвіз, 1. Будинок Ландвігера.

Троїцький узвіз, 2. Бібліотека. 1937–1941 це була обласна бібліотека.

Троїцький узвіз, 4. Будинок Неймана. Тут був кінотеатр «Біоскоп» (потім «Міньйон»), у радянський час – дитяча перукарня.

ТРОЛЕЙБУС, безрейковий міський транспорт з електродвигуном, який живиться струмом від підвісних контактних дротів. У Кам'янці-Подільському, попри грандіозні плани й обіцянки, досі не діє. Комплексний план економічного й соціального розвитку міста на 1976–1980 передбачав будівництво тролейбусної лінії завдовжки 12 км, яка б з'єднала цементний завод із південним мікрорайоном міста. 1976 міськвиконком ухвалив розпочати підготовчі роботи до будівництва лінії. 1989 Кам'янець-Подільський відвідали харківські фахівці, щоб розпочати проектування тролейбусної лінії. * Мельник В. Транспорт і люди // Прапор Жовтня. – 1989. – 24 травня. – С. 2; Єрменчук Віктор. Кам'янецькому тролейбусу – клямка?: Із досьє «Подолянина» // Подолянин. – 1993. – 14 квітня. – С. 2; Тролейбус: надія вмирає останньою? // Подолянин. – 1993. – 16 жовтня. – С. 1; Тролейбусом і не пахне... // Подолянин. – 1993. – 25 грудня. – С. 1.

Троцького, вулиця. Старе місто. Одна з радянських назв (з 20 березня 1923 до 20 грудня 1927) сучасної (з 11 вересня 1990) вулиці Вірменської. # Троцький Лев Давидович (насправді – Лейба Бронштейн; 1879 – 1940) – один із лідерів більшовизму та радянської держави. У січні 1929 депортовано за межі СРСР.

Троцького, майдан. Старе місто. Одна з радянських назв (від 1923 до 20 грудня 1927) сучасного (від 11 вересня 1990) майдану Вірменський ринок. # → Троцького, вулиця.

ТРУДА (сьогодні на планах часто пишуть – ПРАЦІ), вулиця. Селище цукрового заводу. Виборча дільниця № 38. Назву надано 30 листопада 1961. З'єднує вулиці Сергєєва-Ценського та Фрунзе. # На вулиці розташувалися заводські гуртожитки – звідси і назва.

«ТРУДОВІ РЕЗЕРВИ», всесоюзне добровільне спортивне товариство (ДСТ). Об'єднує учнів і працівників навчальних закладів професійно-технічної освіти. * «Трудові резерви» // Український Радянський Енциклопедичний Словник. – Т. 3. – К., 1968. – С. 528; Ларкін О., Кришталюк А. Щоб тіло і душа... // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 січня. – С. 4.

«ТРУДОВІ РЕЗЕРВИ», мотобольна комада «Поділля» (1983–1984). Назву змінено, окільки на початку 1983 команду з ДТСААФ передали в спортивне товариство «Трудові резерви». Команда стала базуватися в міському професійно-технічному училищі № 6. Влітку 1984 команду передали в розпорядження автошколи ДТСААФ. Обласний комітет ДТСААФ просив ЦК ДТСААФ надати команді назву «Патріот». Від 1985 – знову «Поділля». * Мотоболісти готуються: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1983. – 26 лютого. – С. 4; Філонов В. Мотобол // Прапор Жовтня. – 1984. – 13 липня. – С. 4; Цей дзвінкий м'яч: Мотобол // Прапор Жовтня. – 1985. – 17 травня. – С. 4.

ТРУДОВОЇ СЛАВИ, орден. Засновано Указом Президії Верховної Ради СРСР від 18 січня 1974. Мав три ступені. Повним кавалером ордена був механізатор, ланковий механізованої ланки з вирошування кукурудзи Василь Михайлович Прус (1 січня 1939 – 5 квітня 2006) із села Нігин: третя ступінь – 24 грудня 1976, друга – 4 березня 1982, перша – 15 травня 1987. * Указ Президії Верховної Ради СРСР // Прапор Жовтня. – 1974. – 22 січня. – С. 1; Государственные награди Союза СССР. – К., 1987. – С. 48–51; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 194–203; Прус Василь Михайлович: [Некролог] // Край Кам'янецький. – 2006. – 13 квітня. – С. 3; Людина праці: Слід на землі // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 4.

Трьох хлібів, вулиця. Старе місто. Давня народна назва сучасної (від 11 вересня 1990) вулиці Домініканської. # Біля порталу дзвіниці Домініканського костелу було чотири статуї; одна з них – Аарон, що тримає хліб. Згідно з Біблією, Бог велів Мойсеєві для посвячення його брата Аарона в священики приготувати, зокрема, з ліпшого пшеничного борошна «і прісний хліб, і прісні калачі, змішані з оливою, і прісні коржі, помазані оливою» (Вихід, 29:2). А потім «і один буханець хліба, і один хлібний оливний калач, і один коржик із коша з прісним» покласти на руку Аарона, а також синів його, а тоді, взявши хліб з їхньої руки, спалити його на жертівнику – «це огняна жертва для Господа» (Вихід, 29:23–25). * Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 237.

ТУПИК – вулиця, провулок, що не мають наскрізного проходу, проїзду. Рос: заулок, закоулок – небольшой глухой переулок [Ожегов С. Словарь русского языка. – М., 1990]. Сьогодні в місті офіційно є тільки один тупик – Зіньковецький, хоча справжніми тупиками є також провулки Миколаївський в Старому місті, Спартака на Польських фільварках, Базарний та Об'їзний на Підзамчі.

«ТУРА», шаховий клуб. Новий план. На розі вулиць Московської та Островського (тепер Огієнка та Данила Галицького; тодішня адреса – Московська, 45). Переобладнано з колишньої горілчаної крамниці. 29 листопада 1987 відбувся бліцтурнір з шахів, присвячений відкриттю шахового клубу «Тура». * Кур'єр дозвілля // Прапор Жовтня. – 1987. – 27 листопада. – С. 4; Дубовий А. У шаховому клубі: Спорт // Прапор Жовтня. – 1987. – 7 грудня. – С. 4; Манжуловський О. «Тура» – шаховий клуб // Прапор Жовтня. – 1988. – 13 січня. – С. 4; Нещодавно в клубі «Тура»... // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 лютого. – С. 4; Тимчук В. Шахи // Прапор Жовтня. – 1988. – 10 лютого. – С. 4; Терлецький А. Присвячено визволителям міста // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 березня. – С. 4; Дубовий А. У шаховому клубі // Прапор Жовтня. – 1988. – 7 грудня. – С. 4.

*Тургенєва вулиця. Новий план. Первісно запропонована назва вулиці Ботвина. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

Турецька, башта. → Захаржевська, башта.

ТУРЕЦЬКИЙ, бастіон. * Турецкий бастион XV, XVII вв. (ул. Кузнечная) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К.: Будівельник, 1986. – С. 191–192; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 117–118.

Турецький, міст. Народна назва Замкового мосту. * Під час панування в місті (1672–1699) турки значно укріпили міст.

ТУРИЗМ. Міська рада 28 квітня 2005 затвердила Комплексну програму розвитку туристичної галузі міста Кам'янця-Подільського на 2005–2015 роки.

ТУРКИ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Воронюк Володимир. Капітуляція твердині: Сторінками історії // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 6; Осетрова Г. Світ ісламу: Сім культур – сім святинь // Подолянин. – 2001. – 31 серпня. – С. 4; Осетрова Г. Глухе відголосся муедзина: «Сім культур»: коріння і крона // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 вересня. – С. 8.

ТУТРАКАН, місто на півночі Болгарії, в Сілістренському окрузі, на правому березі річки Дунай.

«ТУТРАКАН», крамниця. 1999 у приміщенні крамниці обладнано ринок на 50 робочих місць. * Вірич Г. Оздоба – дружбі // Прапор Жовтня. – 1989. – 17 червня. – С. 1; З «Прайдом» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 23 липня. – С. 3.

ТХЕКВОНДО ВТФ. Кам'янець-Подільську міськрайонну федерацію створено 1999. Голова Юрій Білоцький. Крім нього, тренерами працюють Дмитро Байдюк, Анатолій Тимчук, Хафіз Рафієв, Павло Ясинський, Сергій Вус. * Євчук Антоніна. Життя федерації тхеквондо ВТФ // Сім днів. – 2006. – 10 серпня. – С. 2.

Тюремний, провулок. Нині є північною частиною сучасної вулиці Каліської. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. * Поблизу розташовувалася тюрма на Польських фільварках, збудована у 1856–1859.

ТЮТЮНОВА, фабрика. Первісно – махоркова фабрика, з травня 1944 – тютюново-махоркова, з 1945 – тютюнова, від 17 лютого 1994 – ВАТ «Кам'янець-Подільська тютюнова фабрика». Наказ № 1 по фабриці видано 5 квітня 1944. Відповідно до наказу № 2 від 13 квітня 1944 на фабрику прийнято перші 22 робітники. Для фабрики виділили приміщення фортечних казарм (Шпитальна, 14). 26 жовтня 1964 фабрика стала першим у місті підприємством комуністичної праці. 1 березня 1995 розпочалося перенесення обладнання в нове приміщення (Крип'якевича, 3а), 1 квітня 1995 там випущено першу партію продукції. Директори: з квітня 1944 – Юхим Гнатович Швід, з 1944 – Степан Федорович Нюнько, Юрій Олександрович Долгов, Петро Тихонович Збираник, з 1 липня 1949 – Петро Іванович Єлісєєв (22 лютого 1909 – 19 лютого 1972), Іван Іванович Колесников, Дмитро Савелович Піддубний, із серпня 1975 – Олександр Дмитрович Гаврилюк (16 квітня 1947 – 18 березня 1994), Микола Васильович Бодак. * Єлісеєв П. Економимо у великому і малому // Прапор Жовтня. – 1965. – 10 квітня. – С. 3; Єлісєєв П. Після реформи // Прапор Жовтня. – 1967. – 11 квітня. – С. 3; П. І. Єлісєєв: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1972. – 22 лютого. – С. 4; Імпортне обладнання для власної фабрики // Подолянин. – 1993. – 29 грудня. – С. 1; Перша черга нової тютюнової фабрики у дії // Край Кам'янецький. – 1994. – 30 серпня. – С. 2; Тютюнова переїхала // Подолянин. – 1995. – 11 березня. – С. 3; Гординчук Микола. За високу марку «Подільських» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 6 липня. – С. 1; Баньковський В. Микола Бодак: «Борони, Боже, нашого виробника вiд лжеiнвесторiв» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 18 грудня. – С. 4; Рибак І. В. Кам'янець-Подільська тютюнова фабрика. 1944–1999. – Кам'янець-Подільський, 1999. – 48 с.; Слободянюк П. Я. Місцеве самоврядування Хмельниччини. – Хмельницький, 2004. – С. 237–239; Тютюнова спирається на ноги: Промисловість // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 19 березня. – С. 2.

«У КОЖНІ РУКИ», щотижнева безкоштовна рекламно-інформаційна газета. Видається в Кам'янці-Подільському. Зареєстровано 17 березня 2006. Засновник і видавець – приватний підприємець О. В. Лущай. Перше число побачило світ 8 квітня 2006. Наклад – 30 тисяч примірників.

«УДАРНИК», агітбригада заводу «Електроприлад». Створено на початку жовтня 1973. 18 жовтня 1973 на обласних змаганнях агітбригад посіла перше місце. Керівник – Володимир Миколайович Островський (з липня 1988 – заслужений працівник культури УРСР). * Демчик С. І словом, і піснею // Прапор Жовтня. – 1973. – 24 листопада. – С. 4; Семенюк Є. Ударні в праці і пісні // Прапор Жовтня. – 1976. – 23 жовтня. – С. 3; Семенюк Є. Агіткультбригада № 1 // Прапор Жовтня. – 1977. – 1 травня. – С. 4; Пономарчук Н. ...І єднання мистецьке // Прапор Жовтня. – 1979. – 28 березня. – С. 3; Ніколаєва Ніна. Володимир і його друзі: Світ твоїх захоплень // Прапор Жовтня. – 1989. – 7 січня. – С. 2; «Ударнику» – 30: Наші вітання // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 24 жовтня. – С. 3.

УЗВІЗ – вулиця, що має підйом. Інша назва для таких вулиць – спуск. У Кам'янці-Подільському є такі узвози: Поштовий і Старопоштовий у Старому місті, Видровецький на Підзамчі, Підзамецький і Пушкінський на Польських фільварках.

УКМЕРГЕ, місто в Литві. Відоме з 13 століття. До 1917 офіційна назва Вількомір. 28,8 тисячі мешканців (2004). Уперше кам'янчани почули про Укмерге восени 1990. Тоді в Кам'янці-Подільському 7–9 вересня проходило традиційне фольклорно-етнографічне свято «Подільські візерунки». У ньому на запрошення міської ради взяли участь два самодіяльні колективи з Литви: «Пунтукес» із м. Анікщяй (керівник Регіна Будрейкене) та «Дагіліс» з Укмерге (керівник Юрате Мартінкуте). Мотивувалося це запрошення тим, що в Литві проживає багато українців. Трагічні події, що сталися в ніч із 12 на 13 січня 1991 у столиці Литви, коли війська захопили будинок Вільнюського радіо й телебачення, знайшли відгук і в Кам'янці-Подільському. 16 січня, під час відкриття сесії міської Ради, депутати хвилиною мовчання вшанували пам'ять жертв трагічних подій у Литві (під час штурму будинку Вільнюського радіо й телебачення загинуло, за різними даними, від 14 до 16 чоловік). 17 січня депутати міськради ухвалили заяву щодо подій у Литві. Її було направлено Президентові СРСР Михайлові Горбачову, Головам Верховних Рад (або Президентам) усіх республік. 6–8 вересня 1991 в Кам'янці-Подільському відбулося традиційне свято фольклору, етнографії, гумору й сатири; цього разу під назвою «Подільські вечорниці». У святі взяла участь – уже вдруге – делегація з литовського міста Укмерге. У місті над Смотричем перебували творчі колективи, а також завідувач відділу культури Укмергеського міськвиконкому Євгенія Войткене. Так зародилася дружба між українським і литовським містами. Невдовзі стали звичними поїздки кам'янецьких делегацій до Укмерге. Так, у січні 1993 тодішній голова міськвиконкому Михайло Аносов, його заступник Володимир Лобашов, керівник органу приватизації Людмила Шевчук вивчали в Укмерге литовський досвід приватизації. Через півроку Лобашов знову відвідав Укмерге, цього разу з культурною місією: до складу делегації входили завідувач міського відділу культури Володимир Шедловський і дитяча хорова капела «Журавлик» (керівник Іван Нетеча). Логічним підсумком дружби між містами стала ухвала Кам'янець-Подільського міськвиконкому від 4 листопада 1993, якою, зокрема, вулицю Червоного Козацтва перейменовано на Укмергеську. 2003 у Литві з 10-денним робочим візитом перебував Олександр Мазурчак. Він, зокрема, зустрівся з мером Укмерге, домовився про відновлення співпраці міст. * Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; Чого вчать литовці?: Влада // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 7 березня. – С. 2.

УКМЕРГЕСЬКА, вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 15. Спочатку вулиця Глуха (назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії), потім – Зелена, в радянський час – Червоного козацтва. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Богдана Лепкого. Сучасна назва від 4 листопада 1993. З'єднує вулиці Північну та Пушкінську, перетинає вулиці Тімірязєва та Великанова, провулком Щорса з'єднується з вулицею Каліською. # → Укмерге. * Про перейменування вулиць // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 11 листопада. – С. 2; Гарна річ – дружба, але від нових назв язика можна зламати // Подолянин. – 1993. – 13 листопада. – С. 1; Перейменовано // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 20 листопада. – С. 1; Не каліште міста укмерзькими назвами // Подолянин. – 1993. – 1 грудня. – С. 4; Будзей О. Мічурінськ, Укмерге, Каліш: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 26 квітня. – С. 5.

«УКРАЇНА», готель. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 32. Став до ладу в серпні 1960 (кількість місць – 210). Готель запланували триповерховим, четвертий поверх з'явився з ініціативи тодішнього першого секретаря міськкому КПУ Григорія Тонкочеєва, за що бюро обкому КПУ відзначило його... доганою. 1996, коли з назви готелю на даху випала буква Р, він деякий час стояв під надто оригінальною назвою «У Каїна». 2005 виставлено на продаж з аукціону будівлі та майна. Готель придбало товариство «Європа» з Києва за 5,4 мільйона гривень. У вересні – жовтні 2006 заплановано почати реконструкцію готелю, яка триватиме два роки. * Днями в нашому місті буде зданий в експлуатацію новий готель на 210 місць // Прапор Жовтня. – 1960. – 13 серпня. – С. 3; Кушнір Т. Амбіція директора: Повертаючись до надрукованого // Прапор Жовтня. – 1967. – 2 грудня. – С. 3; Козлов В. Догана – за «Україну» // Подолянин. – 1994. – 16 червня. – С. 2; Галабата Іван. Готель «У Каїна» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 2 листопада. – С. 8; Непийвода Штефко. Бідний Каїн... // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 23 листопада. – С. 1; Інформаційний бюлетень приватизації // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 3 червня. – С. 4; Бізнес-леді «України» // Сім днів. – 2006. – 22 червня. – С. 1, 8.

«УКРАЇНА», ресторан. Новий план. Розташовується на першому поверсі готелю «Україна», який став до ладу в серпні 1960. Після ремонтно-реставраційних робіт ресторан відновив діяльність 29 травня 1980. Після чергової перерви поновив роботу 21 жовтня 1997 (на відкритті виступав відомий український співак Павло Дворський). * Кінюк Г. Запрошує «Україна» // Прапор Жовтня. – 1980. – 30 травня. – С. 4; «Україна» знову з нами // Подолянин. – 1997. – 24 жовтня. – С. 2; Гайдамашко В. Відродження України починається з ресторану // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 25 жовтня. – С. 1.

«УКРАЇНА», колгосп (село Устя). Образно називали «районною фабрикою м'яса». * Бабляк В. Обличчям до людей: Звіти і вибори у колгоспах // Прапор Жовтня. – 1988. – 19 лютого. – С. 3.

«УКРАЇНА», відкритий міжнародний університет розвитку людини. Засновано 1999. Президент Петро Михайлович Таланчук. В Кам'янці-Подільському від 2004 є локальний центр дистанційного навчання (спеціальності: правознавство, фінанси, бухгалтерський облік, діловодство; завідувач Микола Андрійович Ящук). * Новий довідник для вступників до вищого навчального закладу I, II, III, IV рівнів акредитації. – К., 2003. – С. XII–XIII, 40.

УКРАЇНКИ ЛЕСІ, вулиця. → Лесі Українки, вулиця.

УКРАЇНСЬКА АКАДЕМІЯ АРХІТЕКТУРИ (УАА), громадська, творча та науково-методична організація, що об'єднує архітекторів – практиків, теоретиків та істориків. Засновано 1992 в Києві. Президент Валентин Штолько. Відповідно до ухвали бюро УАА від 17 червня 1994 дирекція Кам'янець-Подільського державного історико-архітектурного заповідника (нині – НІАЗ «Кам'янець») стала колективним членом УАА, а директор ДІАЗ Василь Фенцур – акредитованим членом. Відповідні дипломи вручено 1 липня 1994 в Українському домі в Києві. * Вечерський В. В. Академія архітектури Українська // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 242; ДІАЗ став членом академії // Подолянин. – 1994. – 7 липня. – С. 1.

УКРАЇНСЬКА АКАДЕМІЯ ІСТОРИЧНИХ НАУК (УАІН). Дійсні члени УАІН з Кам'янця-Подільського: Лев Васильович Баженов (1999), Іон Ізраїлевич Винокур, Валерій Степанович Степанков (1999). Члени-кореспонденти УАІН з Кам'янця-Подільського: Олександр Михайлович Завальнюк, Іван Васильович Рибак. Президентом УАІН є Валерій Андрійович Смолій – випускник Кам'янець-Подільського педінституту.

УКРАЇНСЬКА АКАДЕМІЯ НАУК НАЦІОНАЛЬНОГО ПРОГРЕСУ (УАН НП). Згодом перейменовано на Українську академію наук (УАН). Директора індустріального технікуму Анатолія Артемовича Чорного 15 січня 2000 обрано членом кореспондентом УАН НП, 15 травня 2004 – дійсним членом (академіком) УАН. * Лаврова Алла. Життя, віддане «Індустрії». – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 57, 58.

УКРАЇНСЬКА ГАЛИЦЬКА АРМІЯ (УГА), військове формування Західноукраїнської Народної Республіки. Створено в листопаді 1918 для витіснення польських інтервентів за межі української етнічної території та забезпечення державних кордонів. На початку 1919 створено три армійські корпуси. Під тиском поляків 16 липня 1919 через Збруч на територію УНР перейшли 49800 старшин і стрільців УГА з 603 кулеметами та 187 гарматами. Штаб другого корпусу розмістився в Оринині, третього – в Жабинцях. Після реорганізації УГА влилася в Армію УНР, залишившись, проте, майже самостійним формуванням. * Андрусишин Б. Українська галицька армія (УГА) // Малий словник історії України. – К., 1997. – С. 400; Завальнюк О. М., Олійник С. В. Українська галицька армія на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2001. – 148 с.

«УКРАЇНСЬКА ГАЛИЦЬКА АРМІЯ НА ПОДІЛЛІ», історичний нарис Олександра Завальнюка та Сергія Олійника. Побачив світ 2001 (підписано до друку 25 травня) у видавництві «Абетка-Нова» (Кам'янець-Подільський). Наклад – 500 примірників. Розглянуто основні моменти створення та бойової діяльності УГА в Східній Галичині, участь її у визвольних змаганнях на території Поділля, організацію та діяльність тилу в регіоні, відносини з населенням УНР, долю цього збройного формування у найдраматичніший період боротьби за українську державність. * Завальнюк О. М., Олійник С. В. Українська галицька армія на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2001. – 148 с.

УКРАЇНСЬКА ГРЕКО-КАТОЛИЦЬКА ЦЕРКВА (УГКЦ). 1991 зареєстровано громаду УГКЦ, створену в Кам'янці-Подільському. Це перша в Хмельницькій області греко-католицька громада. * Перша в області // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 22 червня. – С. 4.

УКРАЇНСЬКА ЛЮТЕРАНСЬКА ЦЕРКВА (УЛЦ). Від 2001 в Кам'янці-Подільському діє громада УЛЦ. Голова громади Віктор Мрачковський. Богослужіння проводяться щонеділі в шахово-шашковому клубі «Гросмейстер» (Соборна, 5).

УКРАЇНСЬКА МОВА. У відомій статті «Українська мова і діалекти» (1907) Іван Франко заявив, що український народ повинен мати одну літературну мову, в основі якої лежать говори Середньої Наддніпрянщини, мова Івана Котляревського, Григорія Квітки-Основ'яненка, Тараса Шевченка, Марка Вовчка, Івана Нечуя-Левицького, бо «у мові тих письменників лежить основа того типу, яким мусить явитися вироблена літературна мова всіх українців», бо «та мова на величезному просторі від Харкова до Кам'янця-Подільського виявила таку одностайність, такий брак різкіших відмін, який вповні відповідав українському національному типові». * Регушевський Є. С. Франко Іван Якович // Українська мова: Енциклопедія. – К., 2000. – С. 713–714.

УКРАЇНСЬКА РЕСПУБЛІКАНСЬКА ПАРТІЯ (УРП). * Підгородецький Петро. Два погляди на тактику: Нотатки делегата другого з'їзду УРП // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 22 червня. – С. 2.

УКРАЇНСЬКА СТУДІЯ ХРОНІКАЛЬНО-ДОКУМЕНТАЛЬНИХ ФІЛЬМІВ. Створено 1931 в Харкові. Від 1939 – у Києві. На метеріалах, знятих 1970 у селах Шустівці, Колибаївка, Нігин, створила документальну стрічку «На щастя, на долю». Восени 1971 проводила зйомки в Кам'янець-Подільському педагогічному інституті: в музеї історії інститту та в музеї-кімнаті Івана Кулика. * Київ: Енциклопедичний довідник. – К., 1981. – С. 668; Савицький В. На екрані – Кам'янеччина // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 лютого. – С. 4; Шевчук Б. Зустрінемось на екрані: У педінституті ім. В. П. Затонського // Прапор Жовтня. – 1971. – 17 листопада. – С. 4

«УКРАЇНСЬКА ШКОЛА» В ПОЛЬСЬКІЙ ЛІТЕРАТУРІ, термін, вжитий уперше 1837 польським письменником Тишинським і поширений пізніше також в українському літературознавстві на означення групи польських поетів і письменників доби романтизму, які в своїй творчості зверталися до української історичної тематики, описів побуту й природи, фольклору тощо. Серед представників школи – лікар та історик Юзеф Ролле, який жив у Кам'янці-Подільському. Серед сучасних дослідників творчості представників школи – кам'янчанка Стефанія Баженова, яка працює над докторською дисертацією «Історія України у творчості представників «української школи» в польській літературі 20–90-х років XIX століття». * Українська школа в польській літературі // Енциклопедія українознавства. Словникова частина. – Перевидання в Україні. – Т. 9. – Львів, 2000. – С. 3404–3405; Баженова Стефанія. На шляху реалізму: Історія України у творчості представників «української школи» в польській літературі 40–90-х років XIX століття. – Кам'янець-Подільський, 2006. – 260 с.

УКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО МИСЛИВЦІВ І РИБАЛОК (УТМР). У грудні 1978 відбулася дев'ята звітно-виборча конференція Кам'янець-Подільської районної ради УТМР. Голова М. І. Лук'янчиков. * Турбота про фауну // Прапор Жовтня. – 1979. – 3 січня. – С. 4.

УКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО ОХОРОНИ ПРИРОДИ. * Бабій В. Конференція природолюбів // Прапор Жовтня. – 1975. – 5 липня. – С. 4.

«УКРАЇНСЬКИЙ БУДИНОК СЕЛЕНГУ» («УБС»). 20 вересня 1994 відкрито агентства в Кам'янці-Подільському (№ 7 – готель «Смотрич», № 8 – готель «Україна», № 9 – Нігинське шосе, 35). * Наші переваги очевидні // Подолянин. – 1994. – 10 грудня. – С. 1.

«УКРАЇНСЬКИЙ КРИСТАЛ», завод. До 1997 – Кам'янець-Подільський завод продтоварів № 2. Серед директорів: 1994–1998 – Ігор Васильович Лисий (народився 15 травня 1968); 1998–2000 – Іван Іванович Боршуляк (1963–2000). * «Український кристал» має директора // Подолянин. – 1998. – 2 жовтня. – С. 1; Буде добробут у «Кристалі» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 9 жовтня. – С. 7; У «Кристалі» все по-старому // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 16 жовтня. – С. 2; «Український кристал»: третє відродження: Економіка // Кам'янець-Подільський вісник. – 2000. – 8 грудня. – С. 2; Єрменчук В. Він поряд з нами: Пам'яті Івана Боршуляка // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 1 червня. – С. 2.

УКРАЇНСЬКІ БІОХІМІЧНІ З'ЇЗДИ. Другий з'їзд відбувся восени 1971 у Львові. У його роботі брала участь доцент Кам'янець-Подільського педагогічного інституту Надія Григорівна Литовченко. * Литовченко Н. На з'їзді у Львові // Прапор Жовтня. – 1971. – 13 листопада. – С. 2.

«УКРАЇНСЬКІ НАРОДНІ ПОБРЕХЕНЬКИ», збірник вибраних зразків українських народних побрехеньок, значна частина яких вже давно стала бібліографічною рідкістю і не була доступна широкому колу читачів. Побачив світ 2002 (підписано до друку 24 квітня) у видавництві «Абетка-НОВА». Упорядники: професор Василь Струманський і старший викладач Вілен Сіркізюк (кафелра педагогіки Кам'янець-Подільський державного педагогічного університету). На 44 сторінках збірник містить передмову, 208 побрехеньок і словник рідковживаних слів. * Будзей Олег. Пригорщі сміху з народного мізу: Книгозбірня // Подолянин. – 2002. – 26 липня. – С. 5.

«УКРАЇНСЬКІ СТРАВИ», кафе. * Вірич Г. Вечірнє кафе // Прапор Жовтня. – 1988. – 15 жовтня. – С. 1.

УКРАЇНСЬКОЇ ФІЛОЛОГІЇ ТА ЖУРНАЛІСТИКИ, факультет Кам'янець-Подільського державного університету. Декани: Євгенія Іванівна Сохацька, від 5 січня 2004 – Юрій Олександрович Маркітантов. * Сохацька Є. І. та ін. Факультет української філології // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 230–261; Гаврищук Анатолій. Філфак очолив його випускник: Новини університету // Подолянин. – 2004. – 16 січня. – С. 2; Без Медведя: Місто // Подолянин. – 2005. – 2 грудня. – С. 2.

УКРАЇНЦІ В КАМ'ЯНЦІ-ПОДІЛЬСЬКОМУ. * Осетрова Г. Українська твердиня: Сім культур – сім святинь // Подолянин. – 2001. – 17 серпня. – С. 4; Петров М. Господарі землі Поділля: «Сім культур»: коріння і крона // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 14 вересня. – С. 5.

«УКРГАЗБАНК», ВАТ АБ. Розпочав діяльність 1993. Філію в Кам'янці-Подільському відкрито в січні 2003. Директор філії Юрій Михайлович Бегей. * Шуханова Тетяна. «Укргазбанк»: обличчям до клієнта // Подолянин. – 2005. – 27 травня. – С. 4.

«УКРЕКСІМБАНК», ВАТ. Державний експортно-імпортний банк України створено указом Президента України від 3 січня 1992. Кам'янець-Подільське відділення Хмельницької філії ВАТ відкрито 1 червня 2000. Адреса: Данила Галицького, 3. Керівники: від лютого 2005 – Юрій Анатолійович Нестерук. * Сокальський Сергій. Банківська стезя Юрія Нестерука: 20 травня – День банківських працівників // Подолянин. – 2006. – 19 травня. – С. 4.

«УКРСОЦБАНК», акціонерно-комерційний банк (АКБ). Керівник Кам'янець-Подільського відділення: Леся Володимирівна Сирота. 17 травня 2006 на Соборній відкрито Центр банківських послуг «Укрсоцбанку». * Центр фінансових послуг – для сучасних і ділових людей // Фортеця. – 2006. – 18 травня. – С. 1, 2; На Собрній – новий центр «Укрсоцбанку»: Добра новина // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 19 травня. – С. 2; Центр фінансових послуг // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 25 травня. – С. 4.

«УКРСПИРТ», концерн – Державний концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. 19 серпня 2006 відбулася виїзна колегія концерну на Довжоцькому спиртовому заводі, на якій виступили голова концерну Олександр Анатолійович Сухомлин, перший заступник голови концерну Віталій Володимирович Сосницький. * Будзей Олег. Довжок серед кращих: Промисловість // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 2.

Ульянової, вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Нині (з 16 вересня 1993) вулиця Ісайї Кам'янчанина. Первісна назва, надана міською думою 15(27) лютого 1900 і затверджена 1902 Міністерством внутрішніх справ Росії – провулок Штабний. # Ульянова Марія Олександрівна (1835 – 1916) – мати Леніна; Ульянова Марія Іллінічна (1878 – 1937) – сестра Леніна, відповідальний секретар (1917–1929) газети «Правда». На честь якої з Ульянових названо вулицю, невідомо.

«УЛЮБЛЕНЕЦЬ», зоокрамниця. Власник Анатолій Паладійчук. 1 червня 2006 спільно з громадською організацією «Центр освітньої політики» організував конкурс дитячих малюнків «Мій домашній улюбленець» (призи вручено 12 червня). * Макасєєва Юлія. Мій домашній улюбленець // Подільська TV-інформ. – 2006. – 15 червня. – С. 1, 2; Макасєєва Юлія. Мій домашній улюбленець: Конкурси // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 5.

УЛЯНІВКА, село. Входить до Голосківської сільської ради. * Гарнага І. Улянівка: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1975. – 22 березня. – С. 4.

УМАНЬ, місто в Черкаській області, районний центр. Дендропарк «Софіївка». 28 січня 1966 учасники зборів міського партійно-господарського активу ухвалили викликати Умань на змагання між містами. У соціалістичних зобов'язаннях міста на 1967, 1968 був рядок: «Беручи на себе ці високі зобов'язання, викликаємо на соціалістичне змагання трудящих міста Умань». * Збори міського партійного активу // Прапор Жовтня. – 1966. – 1 лютого. – С. 1; Соціалістичні зобов'язання // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 січня. – С. 2; Соціалістичні зобов'язання […] міста Кам'янця-Подільського на 1968 рік // Прапор Жовтня. – 1967. – 22 грудня. – С. 2.

«Універсал», кінотеатр. → «Бомонд», кінотеатр.

УНІВЕРСАМ (крамниця № 70 харчоторгу). Червоноармійська, 4. * Шановні покупці! // Прапор Жовтня. – 1985. – 23 березня. – С. 4.

УНІВЕРСАМ «СМОТРИЧ» (крамниця № 69 харчоторгу). Мікрорайон Жовтневий. * Шановні покупці! // Прапор Жовтня. – 1985. – 23 березня. – С. 4.

УНІВЕРСАМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ» (крамниця № 24 харчоторгу). Відкрито в лютому 1985. Тодішня адреса – Островського, 20. Торговельна площа – 1000 кв. м. * Михайленко Д. Новий універсам // Прапор Жовтня. – 1985. – 9 лютого. – С. 2; У «солодкому» відділі нового універсаму № 24 міськхарчоторгу по вулиці Островського... // Прапор Жовтня. – 1985. – 6 березня. – С. 4; Шановні покупці! // Прапор Жовтня. – 1985. – 23 березня. – С. 4.

УНІВЕРСИТЕТ (ДЕРЖАВНИЙ УНІВЕРСИТЕТ). Відкрито 22 жовтня 1918. 19 вересня 1968 педінституту надано ім'я Володимира Затонського. Головний корпус – Огієнка, 61. Ректор – Олександр Михайлович Завальнюк. * Імені В. П. Затонського // Прапор Жовтня. – 1968. – 11 жовтня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 285, 288–290.

Університетська, вулиця. Новий план. Назва вулиці Московської (з 1 червня 1992 – Огієнка) у добу діяльності в місті Кам'янець-Подільського державного українського університету (1918–1921). # На вулиці розташовувався університет, урочисто відкритий 22 жовтня 1918. * Сесак І. В. З історії Кам'янець-Подільського середнього технічного училища (1903–1919 рр.) // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 147–148.

УПОВНОВАЖЕНИЙ МІСЬКОГО ГОЛОВИ (ПРЕФЕКТ). * Міркотан Ольга. Місто: сім раз відміряй: Ноу-хау? // Подолянин. – 2002. – 15 листопада. – С. 2.

УПРАВЛІННЯ ГАЗОВОГО ГОСПОДАРСТВА. Утворено в Кам'янці-Подільському 1 жовтня 1975 замість контори «Кам'янець-Подільськміськрайгаз» відповідно до наказу № 299 Міністерства комунального господарства УРСР від 5 вересня 1975. Нині (з 1995) Кам'янець-Подільська філія ВАТ «Хмельницькгаз». * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1975. – 3 жовтня. – С. 4; Кам'янець-Подільській філії ВАТ «Хмельницькгаз» – 40 років // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 7 травня. – С. 4–5.

*УРАЛЬСЬКА ВУЛИЦЯ. Новий план. Виборчі дільниці № 29, № 30. Первісна назва (на височайше затвердженому плані міста 1872) – Резервуарна. Запропонована 16 серпня 1875 міською управою на засіданні міської думи нова назва вулиці – Миколаївська. До війни – Примакова (з 20 березня 1923), 20-ї річниці РСМ НКВС (робітничо-селянської міліції Наркомату внутрішніх справ, 20-річчя відзначали 10 листопада 1937; Примакова розстріляно 11 червня 1937). За німців (1942-44 рр.) – Резервуарна. Уральська з 1944. Протяжність – 4 квартали. З'єднує вулицю Шевченка та проспект Грушевського. Перетинає вулиці Лесі Українки, Огієнка та Гагаріна. Проходить повз сквери Танкістів і Гунські криниці. На Резервуарній (тепер Уральська, 6) розміщувався молодіжний клуб, якому надали ім'я Леніна. На вулиці розмістилися корпус фізико-математичного факультету педуніверситету, приватний ліцей «Антей», міська дитяча художня школа, ТОВ «Дека», фотосалон «Лінар», видавничо-поліграфічна фірма «Апостроф», редакція газети «Фортеця». # Вулицю названо на честь 10-го гвардійського Уральського добровольчого танкового корпусу, який у березні 1944 визволяв місто від фашистських загарбників. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Бойко П. Нумерація будинків // Прапор Жовтня. – 1944. – 18 червня. – С. 2; Позойський О. Уральський добровольчий... // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 лютого. – С. 4; Бабляк В. Уральцям-гвардійцям – наше спасибі // Прапор Жовтня. – 1972. – 26 грудня. – С. 3; Гарнага І. Ім'я Леніна на карті Кам'янеччини // Прапор Жовтня. – 1980. – 22 квітня. – С. 2; Папевська С. Вулиця визволителів // Прапор Жовтня. – 1984. – 25 березня. – С. 4; Будзей О. Уральська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 26 березня. – С. 6.

*УРАЛЬСЬКА, 3. Гуртожиток № 3 Кам'янець-Подільського державного університету. * Мельник В. Чорновий варіант: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1974. – 13 грудня. – С. 2.

*Урицького вулиця. Старе місто. Назва вулиці Старобульварної від 20 березня 1923 до 11 вересня 1990. # Урицький Мойсей Соломонович (1873 – 1918) – професійний революціонер, меншовик (1903–1917), юрист (закінчив 1897 юридичний факультет Київського університету). Уродженець Черкас. Був з березня 1918 головою Петроградської Надзвичайної Комісії. 30 серпня 1918 вбито есером.

УРОДЖЕНЦІ КАМ'ЯНЦЯ-ПОДІЛЬСЬКОГО. У Кам'янці-Подільському народилися: 1887 – письменник Валер'ян Петрович Захаржевський, 1898 – перекладач і мовознавець Марія Михайлівна Пилинська, 1904 – поет Микола Платонович Бажан, 1907 – письменник Володимир Павлович Бєляєв, 1910 – графік Василь Трохимович Артеменко, 1917 – письменник Павло Данилович Цибульський, 1917 – фізик, доктор педагогічних наук Григорій Федорович Бушок, 1924 – письменниця Олеся (Людмила Йосипівна) Кравець, 1924 – археолог Софія Станіславівна Березанська, 1925 – філолог Оксана Михайлівна Ашер, 1926 – лауреат Державної премії СРСР у галузі науки й техніки Герман Олексійович Барановський; 1929 – кріобіолог, доктор медичних наук Аполлон Максимович Білоус, 1930 – доктор медичних наук Дмитро Євгенович Бабляк, 1951 – мовознавець Віктор Михайлович Брицин, 1966 – майстриня художньої кераміки Світлана Павлівна Біла, 1974 – поет Андрій Володимирович Бондар, 1975 – співачка Марина Костянтинівна Одольська, 1982 – олімпійська чемпіонка з вільної боротьби Іріні Мерлені (Ірина Олексіївна Мельник). * Глейзер Н. Тепло душі: Книги наших земляків // Прапор Жовтня. – 1967. – 13 травня. – С. 4; Лісовик Н. В. Артеменко Василь Трохимович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 668; Гальченко С. А. Ашер Оксана Михайлівна // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 821; Федорів Я.-Р. М. Бабляк Євген Дмитрович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 36–37; Ковалів Ю. І. Бажан Микола Платонович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 73; Лапідус Б. Г. Барановський Герман Олексійович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 232; Отрощенко В. В. Березанська Софія Станіславівна // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 495; Сьомочкіна-Рижко О. М. Бєляєв Володимир Павлович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 579; Шевченко Є. І. Біла Світлана Павлівна // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 756; Бабійчук Г. О. Білоус Аполлон Максимович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 833; Римарук І. М. Бондар Андрій Володимирович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 246; Рябець Л. В. Брицин Віктор Михайлович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 463; Хоменко Б. В. Бушок Григорій Федорович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 681.

УРОДЖЕНЦІ СЕЛИЩА СТАРА УШИЦЯ. У Старій Ушиці народилися: заслужений працівник культури України Олексій Давидович Бец, доктор біологічних наук Федір Сергійович Замбриборщ, композитор Яків Павлович Яровий, Герой Соціалістичної Праці Сергій Йосипович Яцемирський.

УРОДЖЕНЦІ СІЛ КАМ'ЯНЕЦЬ-ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ. Бабшин: 1910 – доктор ветиринарних наук Антон Федорович Бурденюк; Велика Слобідка: 1947 – доктор юридичних наук Володимир Іванович Андрейцев; Грушка: 1951 – доктор хімічних наук Анатолій Григорович Білоус; Зубрівка: 1891 – фахівець у галузі бджільництва й садівництва Михайло Леонтійович Боровський; Панівці: 1952 – графік Іван Семенович Бринюк. * Гриценко І. С. Андрейцев Володимир Іванович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 1. – К., 2001. – С. 483; Фокіна З. А. Білоус Анатолій Григорович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 832–833; Рудка Б. В. Боровський Михайло Леонтійович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 354–355; Прядко В. М. Бринюк Іван Семенович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 460; Ярчук Б. М. Бурденюк Антон Федорович // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 3. – К., 2004. – С. 607.

УРОЧИСТИХ ПОДІЙ, будинок. Новий план. Сучасна адреса – Гунська, 10. Урочисто відкрито 10 січня 1971. Того дня взяли шлюб три пари, першими – робітниця автоагрегатного заводу, депутат міської ради Валентина Слєпцова та передовий виробничник заводу «Електроприлад» Володимир Романович. У будинку оформлено зали реєстрації шлюбу, привітань, кімнати нареченої, нареченого. Як житловий будинок початку 20 століття є пам'яткою містобудування та архітектури місцевого значення (ухвала облвиконкому від 11 грудня 1984). * Урода Б. Будинок урочистих подій: По місту і району // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 січня. – С. 1.

УРОЧИЩЕ – ділянка, яка вирізняється серед навколишньої місцевості природними ознаками – ліс серед поля, лука чи болото серед лісу тощо. Також те, що становить природну межу – яр, гора тощо. Серед відомих кам'янецьких урочищ: в 16 столітті – Колибів ґрунт або Колибаїв (на місці теперішнього села Колибаївка).

Успенська (Успіння Пресвятої Богородиці), церква. Старе місто. Нині не існує. Розташовувалася навпроти башти Стефана Баторія, на розі між сучасними вулицями Зарванською і Татарською. 1890–1891 при перебудові будинків №№ 1, 3, 5 вулиці Татарської в землі знайдено багато людських кісток: отже, тут був цвинтар Успенської церкви Єдине зображення церкви є на мідьориті Кипріана Томашевича. Юзеф Ролле вважав: церква була дерев'яною – і турки під час панування в місті розібрали її на дрова. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 20; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 184–186.

УСПЕНСЬКА, вулиця. Старе місто. Виборча дільниця № 40. До 11 вересня 1990 – вулиця Утьосиста. Давні назви – Успенська, Вітовська. З'єднує вулиці Замкову та Руську. Була спільна постанова міськкому КПУ та міськвиконкому від 27 листопада 1962 про перейменування з нагоди 900-річчя міста на вулицю професора Чеботарьова, але з якихось причин постанову не ввели в дію. Відновлено одну з давніх назв. # Назву вулиці дав давній вірменський Успенський храм, як, як вважали, розміщувався на північному заході Вірменського ринку. За догадкою Ольги Пламеницької, насправді це був францисканський костел Успіння Діви Марії (нинішня Францисканська, 6), до якого в другій половині 16 століття прибудували каплицю для вірмен-уніатів. * На вулиці Утьосистій майже півроку...: Кам'янецький їжак // Прапор Жовтня. – 1979. – 8 серпня. – С. 4; Терлецький А. Утьосиста: Вулиці нашого міста // Прапор Жовтня. – 1983. – 17 грудня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Пламеницька О. Повернути вулицям їх назву: Лист до редакції // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 червня. – С. 4; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 140-143; Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 141; Петров М. Б. Історична топографія Кам'янця-Подільського кінця XVІІ – XVІІІ ст. (Історіографія. Джерела). – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 26; Будзей О. Успенська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 98, 259–260.

«УСТИМ КАРМЕЛЮК», 4-серійний телефільм. Знімала творча група кіностудії ім. Довженка на околицях Львова. Кінопрем'єра в Кам'янці-Подільському відбулася 1–2 грудня 1986 у великому залі кінотеатру «Юність». * Знімається фільм / Фотохроніка РАТАУ // Прапор Жовтня. – 1985. – 7 жовтня. – С. 4; Бабляк В. Крізь товщу літ: Роздуми після кінопрем'єри // Прапор Жовтня. – 1986. – 6 грудня. – С. 4.

УСТЯ, село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Баговиця, Велика Слобідка, Мала Слобідка, Тарасівка, Шутнівці). 22 червня 1986 у селі відкрито меморіальний комплекс Миколи Будняка (1961 – 1981) – односельця, який загинув в Афганістані. * Устя // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 363–364; Гарнага І. Устя: Звідки пішла назва // Прапор Жовтня. – 1975. – 15 березня. – С. 4; А чому Сокіл – Сокіл?..: Історія рідного краю / Підготувала Катерина Квятковська // Сім днів. – 2004. – 6 лютого. – С. 3.

УСТЯНСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 3125 (чоловіків – 1369, жінок – 1756). Голова Валерій Семенович Ткачук. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2; Дорошенко Тетяна. Той керівник, що не вирішує проблем, сам стає проблемою: Влада народу! // Фортеця. – 2006. – 24 серпня. – С. 4; Прокатали голову на вороних: Конфлікт // Подолянин. – 2006. – 8 вересня. – С. 2.

УТОГ – Українське товариство глухих (зареєстровано 1933). У Кам'янці-Подільському з 1956 працює навчально-виробниче підприємство УТОГ. Розташоване в Старому місті: спочатку біля тютюнової фабрики, потім біля хлібного магазину, тепер біля училища культури. Директори: Геннадій Григорович Мігаль, від 1999 – Тетяна Михайлівна Плохенко. * Осьмінін Л. Повернімось до УТОГу: Виробництво // Подолянин. – 2004. – 6 лютого. – С. 3; Яцемірська Наталія. Жменя ювілеїв Тетяни Плохенко // Подолянин. – 2006. – 18 серпня. – С. 5.

УТОС – Українське товариство сліпих. Президія центрального правління УТОС 10 червня 1954 ухвалила організувати в Кам'янці-Подільському територіальну первинну організацію УТОС. Відповідно до статуту УТОС, ухваленого 1 липня 1955, було створено Кам'янець-Подільське навчально-виробниче підприємство (НВП) УТОС. Підприємство, зокрема, виготовляло картонні коробки. 1971 Хмельницький облвиконком надав НВП ім'я Івана Олександровича Качура. * Ладоренко В. Імені земляка // Прапор Жовтня. – 1971. – 29 грудня. – С. 4; Бесараб Микола, Комаринський Іван. Первинній організації УТОС – 50: Дата // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 18 червня. – С. 4; Лісовий Петро. Сильні духом: Штрихи до портрета Кам'янець-Подільського НВП Українського товариства сліпих // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 16 вересня. – С. 10.

Утьосиста, вулиця. Старе місто. Нині (з 11 вересня 1990) вулиця Успенська. # Назву утворено від російського слова «утёс» – стрімчак, скеля, бескид. * Альперін Ю. Вулице моя рідна... // Прапор Жовтня. – 1962. – 25 серпня. – С. 4; Ликса О. Забута вулиця // Прапор Жовтня. – 1979. – 24 квітня. – С. 4; Пламеницька О. Повернути вулицям їх назву: Лист до редакції // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 червня. – С. 4.

Училищна (або Шкільна), вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Нині (з 1930-х) у складі вулиці Тімірязєва.

Училищний, провулок. Старе місто. Нині без назви. З'єднував Центральну площу (нині майдан Польський ринок) із вулицею Кузнечною. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, затвердило 1902 Міністерство внутрішніх справ Росії.

Учительський, інститут. Відкрито 1939 для підготовки вчителів 5–7 класів. Припинив діяльність 2 липня 1941. Відновив діяльність 1944. Заняття розпочалося 1 жовтня 1944. 15 липня 1948 реорганізовано в педагогічний інститут. Повоєнні директори: Володимир Антонович Валігура (від 6 квітня 1944), Василь Михайлович Бєліцький (від 30 жовтня 1944), Іван Степанович Зеленюк (від 24 січня 1947). * Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 77–108.

УШИЦЯ, річка в Городоцькому, Ярмолинецькому, Віньковецькому, Дунаєвецькому та Кам'янець-Подільському районах Хмельницької області, ліва притока Дністра. Довжина 122 км. Основна притока (права) – Жван. На правому березі Ушиці розкинулися (з півночі на південь) села Липи, Гута-Чугорська, Чабанівка, Лисківці, селище міського типу Стара Ушиця, які утворюють своєрідний «східний форпост» Кам'янець-Подільського району на його межі з Новоушицьким районом. # Річка дуже звивиста й через те в різних місцях за течією має ше назву Ухо. * Нова Ушиця // Кругляк Ю. М. Ім'я вашого міста. – К., 1978. – С. 92; Словник гідронімів України. – К., 1979. – С. 582; Головатюк Г. С. Ушиця // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 335.

Ушиця, первісна назва (до 1826) сучасного селища міського типу Стара Ушиця.

ФАБРІЦІУСА, вулиця. Біланівка. Виборча дільниця № 3. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Пантелеймона Куліша (пропозицію не реалізовано). # Фабріціус Ян Фріцович (26 червня 1877 – 24 серпня 1929) – командир і політичний працівник Червоної армії. Нагороджено чотирма орденами Червоного Прапора (1919, 1920, 1921 – двічі), зокрема – за участь у придушенні Кронштадтського заколоту. Загинув під час авіаційної катастрофи.

ФАБРІЦІУСА, провулок. Біланівка. Виборча дільниця № 3. # → Фабріціуса, вулиця.

ФАРАОНОВА, щорічна обласна премія для відзначення найкращих організаторів культосвітньої роботи на селі. Встановило Хмельницьке обласне управління культури. Серед лауреатів: 2006 – завідувач Кам'янець-Подільського міського відділу культури Валентин Шедловський. # Павло Артемович Фараонов (1933 – 1993) – довголітній завідувач Кам'янець-Подільського районного відділу культури (від 1965, з перервою).

ФАРЕНГОЛЬЦА, сходи. Ведуть з Кузнечної вулиці в Старому місті в долину Смотрича – на Руську вулицю. Збудовано в 19 столітті. Є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення (ухвала облвиконкому від 4 вересня 1982). # Фаренгольц Едмунд Федорович (1840 – 1912) – лікар. Біля його будинку на Кузнечній вулиці починалися сходи. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 174; Мазурик Е. Э. Ф. Фаренгольц – выдающийся хирург Подолии // Клиническая хирургия. – Киев. – 1976. – № 1. – С. 88–90; Мазурик Є. Видатний хірург Поділля // Край Кам'янецький. – 1992. – 14 липня; Мазурик Є. Едмунд Фаренгольц // Подолянин. – 2000. – 12 травня; Мазурик Є. Е. Ф. Фаренгольц – видатний хурург та суспільний діяч Поділля // Мазурик Є. Нариси про минуле і сьогодення медицини Кам'янця-Подільського та Хмельниччини. – Кам'янець-Подільський: Абетка, 1999. – С. 131–139; Фаренгольц Едмунд Федорович // Баженов Л. В. Поділля в працях дослідників і краєзнавців ХІХ–ХХ ст. – С. 383; Завальнюк О. М., Комарницький О. Б. Едмунд Федорович Фаренгольц // Завальнюк О. М., Комарницький О. Б. Минуле і сучасне Кам'янця-Подільського: Історичні нариси. – Випуск 1. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 63–68; Стельмах В. В. До історії родини Фаренгольців // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 3. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 184–189.

Фарська, вулиця. Старе місто. Одна з давніх назв сучасної (з 11 вересня 1990) вулиці Татарської. # Польською fara – парафіяльний костел (для порівняння: katedra – кафедральний собор). 5(17) липня 1866 указом імператора Олександра ІІ ліквідовано самостійну Кам'янецьку дієцезію (її приєднано до Луцько-Житомирської). Тоді Петропавлівський костел із «катедри» перетворився на «фару».

ФЕНХЕЛЬ (КРІП ІТАЛІЙСЬКИЙ), технічна культура – дво- або багаторічна трав'яниста рослина родини зонтичних, ефіроолійна. В Кам'янці-Подільському до 1939 переробляв завод ефірних масел. * Фенхель // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1296; Вікторський Н. Подільський лікьор // Прапор Жовтня. – 1947. – 19 листопада. – С. 1.

ФЕРМА, приватне сільськогосподарське підприємство на власній або орендованій землі. * Ферма // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1297; Заборовський В'ячеслав. Заможнішали фермери // Подолянин. – 2002. – 19 квітня. – С. 4.

ФІЗИКО-МАТЕМАТИЧНИЙ ФАКУЛЬТЕТ (скорочено – ФІЗМАТ) Кам'янець-Подільського державного університету. Засновано 1918. У лютому 1968 на фізматі курс лекцій прочитали київські математики – член-кореспондент АН УРСР Володимир Семенович Королюк, доктор фізико-математичних наук І. І. Єжов. * Щирба В. С., Каньоса М. І. Фізико-математичний факультет // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 262–273; Київські математики – гості педінституту: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1968. – 2 квітня. – С. 3.

ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ ФАКУЛЬТЕТ Кам'янець-Подільського державного університету. Засновано 1949. Перший випуск відбувся 1953. * Солопчук М. С. Факультет фізичної культури // Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 290–307; Шуханова Тетяна, Яцемірська Наталія. Кузня слави // Подолянин. – 2004. – 27 серпня. – С. 4–5; Сокульська Ольга. Кращі з кращих: Вшанування // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 30 грудня. – С. 13.

ФІЗКУЛЬТУРНО-ОЗДОРОВЧИЙ КОМПЛЕКС (ФОК) ЕЛЕКТРОМЕХАНІЧНОГО ЗАВОДУ. Введено в дію у вересні 1992. Має, зокрема, два басейни – великий і малий. Директор Леонід Степанович Назаров. * Єрменчук Віктор. Оаза здоров'я: Добрі вісті // Подолянин. – 1993. – 11 березня. – С. 1; Оаза здоров'я // Подолянин. – 1993. – 13 березня. – С. 1; Федоришина Світлана. Блакитна лагуна: Гартуймося // Подолянин. – 2006. – 2 червня. – С. 7.

ФІЛАТЕЛІЯ. * Головін М. Медаль – філателісту // Прапор Жовтня. – 1975. – 18 січня. – С. 4; Шнайдер С. Добрі справи філателістів: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1983. – 30 серпня. – С. 4.

«Філателія», крамниця. Розташовувалася на вулиці Соборній. * Костевич І., Сідаш М. Її духовний і культурний світ: Фоторепортаж // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 10 лютого. – С. 4.

ФІЛЬВАРКИ – хутори. Слово «фільварок» через посередництво польського folwark походить від німецького Vorwerk – хутір. Фільварок – невелика садиба, помістя, земельні володіння заможних міщан, шляхти, церкви, панів, магнатів [Петров-2001, 36]. У Кам'янці-Подільському є Руські фільварки та Польські фільварки.

«ФІЛЬВАРКИ-ЦЕНТР», готельний комплекс. Руські фільварки. Сучасна адреса – Лесі Українки, 99. 12–13 жовтня 2002 тут із друзями відпочивав посол США в Україні Карлос Паскуаль. * Вікенд у Кам'янці: Візити // Подолянин. – 2002. – 18 жовтня. – С. 1; Сокульська О. «Фільварки Тур»: сервіс по-європейськи // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 1 листопада. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 292–293.

ФІНАНСОВИЙ ВІДДІЛ МІСЬКВИКОНКОМУ. Після реорганізації – управління фінансів. Завідувачі: квітень 1962 – 10 липня 1981 – Павло Павлович Марковський (18 листопада 1924 – 10 липня 1981); до 1996 – Зоя Петрівна Фремова; від 6 травня 1996 – Валерій Миколайович Андрухович (народився 9 травня 1964). * Марковський Павло Павлович: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1981. – 11 липня. – С. 3; Фінанси доручили чоловікові // Край Кам'янецький. – 1996. – 13 травня. – С. 1.

ФІНЛЯНДІЯ, держава в Європі. 28 вересня 2000 Кам'янець-Подільський відвідала фінська делегація. Під час візиту висловлено думку про дружбу з фінським містом Савонлінна. * І фіни до нас!: Візити // Подолянин. – 2000. – 29 вересня. – С. 1.

ФІТОБАР, оздоровчий центр із використанням лікарських рослин. Перший і місті та районі фітобар відкрито 1992 на базі медико-санітарної частини заводу «Електроприлад» (Франка, 30). В асортименті бару – широкий набір трав, напоїв і настоїв лікарських рослин від багатьох хвороб: серцево-судинної, нервової системи, шлунково-кишкового тракту, різноманітних запалень тощо. * Романенко Ігор. За ваше здоров'я! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1992. – 28 листопада. – С. 2.

Флоріанівка, село. Тепер, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, в складі села Оленівка.

«ФЛОРІЯ ТОСКА», кольоровий музичний художній телефільм. Знімався 1981 в Кафедральному костелі Кам'янця-Подільського. * Горбатюк В. Вогні юпітерів... у костьолі: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1981. – 11 вересня. – С. 4.

ФОНД СТАРОГО МІСТА. * Федірко А. Потрібен фонд Старого міста // Прапор Жовтня. – 1987. – 9 грудня. – С. 1.

«ФОНТАН». На молодіжному сленгу – сквер Гунські криниці. Тут збираються студенти, молодь, що працює, мажори, гопники (вуличні грабіжники). * Чайковська Ельнара. «Фонтан» чи «запальничка»? // Фортеця. – 2006. – 21 вересня. – С. 10.

«ФОКСТРОТ», супермаркет. Соборна, 25. Раніше в цьому приміщенні було дитяче кафе «Золота рибка».

«ФОЛЬКЛОР», оркестр сопілкарів. Керівник Анатолій Миколайович Твердохліб. * Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 39.

Фолюшки, село. На річці Мукша, нижче від Слобідки-Балинської. Поселення з'явилося десь у 1860-х, належало до балинського маєтку Людвіка Садовського. За даними Євтима Сіцінського (1895): селянської землі – 46 десятин, дворів – 31, мешканців – 145. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 146.

«ФОНОГРАФ», дискотека заводу «Електроприлад». Створено влітку 1982. * Яворська Ю. Знайомтесь: «Фонограф»: Суботній репортаж // Прапор Жовтня. – 1982. – 28 серпня. – С. 4; Олійник К. У дискоклубі «Фонограф»: Як працюєш, культармієць? // Прапор Жовтня. – 1984. – 6 березня. – С. 4.

«ФОРТЕЦЯ» – обласна газета. Видається в Кам'янці-Подільському. Виходить щочетверга. Первісно – щомісячний інформаційний бюлетень «Подільський цемент» (перше число побачило світ 22 грудня 1994). 4 травня 1996 бюлетень став тижневиком, від 2 серпня 1996 виходить під сучасною назвою. Головний редактор газети – Ольга Володимирівна Жмудовська (первісно – шеф-редактор бюлетеня). Адреса редакції – Уральська, 2 (орендує напівпідвальне приміщення в міської дитячої художньої школи). * Підшукали дитині ім'я // Кам'янець у серпні. – 1991. – С. 36.

«ФОРУМ», національний журнал дозвілля. Зареєстровано 19 липня 2005. Визодить щомісяця російською мовою (деякі матеріали подаються українською мовою). Інформаційний партнер Міжнародного військово-історичного фестивалю «Терра героїка» (Кам'янець-Подільський, 2005). Регулярно вміщує матеріали про Кам'янець-Подільський. * Слободчикова Алиса. Гордость солдата – любимый мундир!!!: С Форумом по Украине / Фото: Олег Великий // Форум. – 2005. – Ноябрь. – С. 6–9; Ущаповская Анна. Каменец-Подольский: древний город с молодым лицом / Фото: Олег Великий // Форум. – 2006. – Март. – С. 12–19; Відкриття Terra Heroica: С Форумом по Украине // Форум. – 2006. – Апрель. – С. 6–7.

ФОТОТЕЛЕГРАФ – вид електричного телеграфного зв'язку, за допомогою якого передають і відтворюють на фотопапері нерухомі зображення (наприклад, фотографії). У Кам'янці-Подільському запроваджено наприкінці 1967. Мешканці міста 20 грудня 1967 вперше змогли відправити чи отримати фототелеграму. * Кам'янець-Подільський вузол зв'язку... // Прапор Жовтня. – 1967. – 27 грудня. – С. 4; Пшіялковський В. Успіхи зв'язківців // Прапор Жовтня. – 1967. – 29 грудня. – С. 3.

ФРАНКА ВУЛИЦЯ. Головна вулиця Руських фільварків. Виборчі дільниці № 35, № 36, № 39. Спочатку Велика Покровська, потім Покровська. Від 31 травня 1926 – Франка (перейменовано до 70-річчя з дня народження та 10-річчя з дня смерті поета). Потім деякий час (до середини 1930-х) – Карахана (вкупі із Нагірною). Далі знову Франка. Продовжує вулицю Нагірну на південний схід. На вулиці Франка починаються вулиці Леваневського, Середня, Дачна, Водоп'янова, Каманіна, провулок Шевченка. Перетинає вулиці Шевченка, Лесі Українки, проспект Грушевського, закінчується на вулиці Куйбишева. Прикінцеві показники: зліва – № 19, справа – № 42 (теплоелектроцентраль). На вулиці розташовані Покровська церква, Кам'янець-Подільська філія Європейського університету, філія міської поліклініки № 1, управління охорони здоров'я, центр «Довголіття», приладобудівний завод, продуктові крамниці «Зорепад» і «Ковчег», оглядовий майданчик, починаються Руськофільварецькі східці. 4 вересня 1966 відбулося свято вулиці, присвячене 110-річчя з дня народження Івана Франка. На початку січня 1971 на вулиці відкрито першу в місті бутербродну (на 60 місць від їдальні № 8). # Франко Іван Якович (27 серпня 1856 – 28 травня 1916) – великий український письменник, учений, громадський і політичний діяч. Син сільського коваля, який сягнув найвищих вершин української та світової науки й культури. Один із небагатьох у світі авторів, який вільно писав трьома мовами – українською, польською та німецькою, а перекладав з 14 мов. Доробок Франка – єдиного з українських письменників і вчених – видано в п'ятдесяти томах, хоч запасу зібралося на всі сто. * КПМДА. – Фонд Р-335. – Опис 1. – Справа 42. – Аркуш 3; Бейлінсон Г. Свято на вулиці Франка // Прапор Жовтня. – 1966. – 9 вересня. – С. 4; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 182; Біленко Володимир. Велет українського духу // Календар селянина на 2006 рік. – 27 серпня; Будзей Олег. Франка: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2006. – 25 серпня. – С. 7.

ФРАНКА, 1. Покровська (Покрови Пресвятої Богородиці) церква.

ФРАНКА, 8. Продуктова крамниця «Ковчег».

ФРАНКА, 10. До 2005 – ліцей № 4 (→ Четверта школа). Від 2001 – Кам'янець-Подільська філія Європейського університету.

ФРАНКА, 30. Управління охорони здоров'я Кам'янець-Подільського міськвиконкому. Центр медико-соціальної реабілітації «Довголіття».

ФРАНКА, 40. Приладобудівний завод.

ФРАНКА, 42. Теплоелектроцентраль (ТЕЦ).

*Франка вулиця. Новий план. Назва вулиці Предтеченської від 9 лютого 1928. Нині в складі вулиці Тімірязєва.

*ФРАНЦИСКАНСЬКА ВУЛИЦЯ. Старе місто. Виборча дільниця № 41. До 11 вересня 1990 – провулок Музейний (1989 була пропозиція перейменувати на вулицю Музейну). Давні назви – Францисканська, Архієрейська. У радянський час ще (від 20 березня 1923) – Третього Інтернаціоналу. На вулиці розташовувалися палац католицького єпископа, костел святої Катерини, кляштор і костел францисканців, кляштор і костел домініканок. # Назву вулиці дали костел і монастир францисканців. Францисканці – католицький чернечий орден, заснований 1209 святим Франциском Ассизьким. * Нові назви вулиць м. Кам'янця // Червоний шлях. – 1923. – 20 березня. – С. 2; Хроніка подій на Кам'янеччині // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Шкурко С. Знайомтесь з рідним містом. 5. Музейна вулиця // Прапор Жовтня. – 1970. – 9 січня. – С. 4; Терлецький А. Музейний провулок // Прапор Жовтня. – 1982. – 15 травня; Осетрова Г. Свідок свого часу: Біографія будинку // Прапор Жовтня. – 1988. – 22 жовтня. – С. 4; Як назвемо вулицю? // Прапор Жовтня. – 1989. – 21 квітня. – С. 4; Пламеницька О. Повернути вулицям їх назву: Лист до редакції // Прапор Жовтня. – 1989. – 2 червня. – С. 4; Будзей О. Францисканська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2003. – 22 серпня. – С. 5; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 169–173.

ФРАНЦИСКАНСЬКА, 2. * Новикова Г. Ставлення – синівське: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1981. – 15 серпня. – С. 4.

«ФРАУ МАРІЯ», перукарня. Новий план. Адреса – Соборна, 29а. Перша у місті приватна перукарня, відкрита 1994 МП «Кедар». # Названо на честь Марії фон Павелц-Вольф, яка започаткувала надання місту гуманітарної допомоги. * Матусяк Т. Вас запрошує «Фрау Марія»: Фоторепортаж // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 6 жовтня. – С. 3.

ФРЕСКА, техніка настінного живопису із застосуванням водяних фарб, які наносять на вогку штукатурку. 1970 давні фрески виявлено під товстим шаром штукатурки в Петропавлівській церкві в Старому місті. У 19 столітті італійський художник Джованні Сампіні темперними фресками розписав у Кафедральному костелі каплицю Непорочного Зачаття Богородиці. У 1990-х досліджено фресковий розпис 17 століття в Миколаївській церкві в Старому місті. Цей живопис реставрувала бригада художників-реставраторів Київської реставраційної майстерні. Коли церкву передали громаді Української православної церкви Московського патріархату, то було зроблено нові розписи замість давніх відреставрованих. * Фреска // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1322; Козлова Н. Пам'ятка архітектури // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 квітня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 159, 231.

Фридрівці, село. Відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 4 червня 1945 перейменовано на Залісся. 1946 для того, шоб в Орининському районі не було двох сіл з однаковою назвою Залісся, перейменовано на Залісся Перше. # 1410 польський король Владислав Ягайло дав «Фридрівці на кирницях» Фридру з Плешовиць за хоробрість у битві з хрестоносцями. * Фридровцы // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 388–390; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 21–22.

*Фрідмана вулиця. Руські фільварки. Назву надано 1925. # Фрідман – болгарський комуніст (Софія). * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

ФРІЦОВСЬКА БАТАРЕЯ – народна назва батареї святого Алоїзія (кінець 18 – початок 19 століття). Розташовувалася на лівій стороні Вірменської вулиці (на місці сучасних будинків № 3 і № 5). * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 237.

*Фрунзе вулиця. Новий план. * [Подання окружного відділу місцевого господарства] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 39; [Ухвала секції комунального господарства міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 29. – Аркуш 36; [Ухвала президії міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 20. – Аркуш 53; [Ухвала міської ради] // К-ПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 11. – Аркуш 19.

*ФРУНЗЕ ВУЛИЦЯ. Селище цукрового заводу. Виборчі дільниці № 37, № 38. Назву надано 30 листопада 1961. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Андрія Димінського. Одна з центральних вулиць селища. Відходить від вулиці Маршала Харченка на південний захід. Від вулиці Фрунзе беруть початок вулиці Затонського, Володимира Максимчука та показана на планах із серії «Міста України» (2001, 2006) вулиця Максима Горького; на вулиці Фрунзе завершуються вулиці Сергєєва-Ценського, Труда. Прикінцеві показники: зліва – 25, справа – 28. На вулиці Фрунзе в будинку № 1а живе письменник Віталій Васильович Нечитайло. # Фрунзе Михайло Васильович (1885–1925) – радянський партійний, державний і військовий діяч. 29 серпня 1921 у складі солідної української делегації відвідав Кам'янець-Подільський. # Димінський Андрій Іванович (1829–1905) – український етнограф-фольклорист. 1840 в Кам'янці-Подільському закінчив духовну школу. Зібрав 2500 подільських пісень, 2000 казок, 200 прислів'їв і загадок. * Бейдер Ю. Славні сторінки історії // Радянська Кам'янеччина. – 1958. – 23 лютого. – С. 4.

*ФРУНЗЕ, 1а. В цьому будинку живе Віталій Васильович Нечитайло – кандидат історичних наук, поет, гуморист, член Національної спілки письменників України.

*ФРУНЗЕ, 3а. 100-квартирний житловий будинок. Здано в експлуатацію 1984. * Стойко В. Будуть новосілля // Прапор Жовтия. – 1984. – 6 липня. – С. 1.

ФУКО, маятник. Було встановлено 1962 в Кафедральному костелі, коли він діяв як відділ атеїзму історичного музею. * Томашевський А. Маятник Фуко // Прапор Жовтня. – 1962. – 22 вересня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 28.

*Фурлейський узвіз. Старе місто. Колись з'єднував Вали (Східний бульвар) із Руською вулицею. У радянський час – узвіз Чернишевського. # Назва походить від прізвища Фурлей.

ФУРМАНІВКА, село. Входить (як і Калиня, Суржинці) до Кульчієвецької сільської ради. Розташувалося на горі – над глибокою балкою, в якій протікає річка Тернава. Первісна назва – Окунів. Перша згадка під цією назвою – 1444, коли кам'янецький каштелян і генеральний староста Теодорик Бучацький записав воєводі кам'янецького грода Миколаю Фурману з Мелеївців спустошені села Воєводинці та Окунів – в Бакотському окрузі на річці Тернава. 1460 (в списку сіл, з яких польський король дозволив брати десятину на користь кам'янецьких біскупів) уже фігурує Фурманівка. Зафіксовано і паралельну назву – Фурманівці. За даними Євтима Сіцінського (1895): дворів – 124, мешканців – 674. (1986) – бригадне село колгоспу «До комунізму» села Кульчіївці. За даними на 1998: дворів – 142, мешканців – 313. # За народним переказом, спочатку це було поселення Дем'янів Яр біля річки. Один із мешканців, прозваний Фурманом, перейшов жити нагору, за ним потягнулися його односельці та мешканці сусіднього села Палютинці. Так, згідно з народним переказом, утворилося село Фурманівка. * Фурмановка // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 185–188; Левко В. Хороший настрій – річ не зайва: Грані КСК // Прапор Жовтня. – 1986. – 7 жовтня. – С. 2–3.

Фурманівська Долина, присілок. → Дем'янів Яр.

Фурманівці, село. → Фурманівка.

*ФУРМАНОВА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 11. Назву надав міськвиконком 27 липня 1959 при найменуванні вулиць нового планування північної частини селища. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Володимира Гериновича. Має форму букви А з двома перекладинами. # Фурманов Дмитро Андрійович (1891 – 1926) – російський письменник, автор романів «Чапаєв» (1923), «Заколот» (1925).

«ФУРШЕТ», супермаркет (оптово-роздрібна крамниця сімейної покупки) на вулиці Гагаріна. Розпочав роботу 16 грудня 2004, урочисто відкрито 18 грудня 2004. * Сокульська О. «Фуршет»? По-європейськи: Вперше! // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 24 грудня. – С. 1, 2.

ФУТБОЛ. Уродженцями Кам'янця-Подільського є відомі футболісти Володимир Капличний, Володимир Булгаков. У селі Оленівка народився відомий тренер В'ячеслав Грозний. * Сидоренко В., Федорченко П. та ін. Де ж ти, кам'янецький футбол?: Є така думка // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 26 січня. – С. 4; Пшетаковський Л. та ін. Удар по Гришину? По футболу! // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 лютого. – С. 4; Маньковський-Левицький Михайло. Відродження «Динамо» // Подолянин-ревю. Кам'янець і кам'янчани. – 1999. – № 1 (вересень). – С. 20.

ФУТЗАЛ (МІНІ-ФУТБОЛ). * Футзал // Подолянин. – 2002. – 1 лютого. – С. 2.

«ХАЗЯЙКА ЗАЇЗДУ», комедія (1753) італійського драматурга Карло Гольдоні (у російському перекладі «Трактирщица»). За нею в Кам'янці-Подільському 2005 знімався фільм з участю Богдана Ступки, Остапа Ступки, Емілії Співак. * Грабенко Людмила. Остап Ступка наконец встретит папу // Бульвар Гордона. – 2005. – № 17 (август). – С. 2.

ХАРАКТЕРНЕ КОЗАЦТВО. * Селезньов Микола. Гей, до гурту, козаки!: У громадських організаціях // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 24 серпня. – С. 5.

ХАРЧЕНКА МАРШАЛА, вулиця → Маршала Харченка, вулиця.

«ХАРЧОВИК», ЗАТ. Створено 14 січня 2002 на сесії Хмельницької обласної ради на базі Кам'янець-Подільського заводу продтоварів як комунальне підприємство спільної власності територіальних громад області. 21 березня 2002 на сесії обласної ради директором підприємства призначено Ніну Сергіївну Березницьку. * Марунчак Микола. «Харчовик» працює: Виробництво // Подолянин. – 2002. – 23 серпня. – С. 2; Шуханова Тетяна. Коматозний стан «Харчовика»: Актуально // Подолянин. – 2006. – 13 січня. – С. 2.

ХАРЧОВОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ, коледж. Польські фільварки. Сучасна адреса – Суворова, 2. Засновано, згідно із наказом Наркомату харчової промисловості від 4 липня 1944, як Київський технікум харчової промисловості. Розпочав роботу 2 жовтня 1944. Постановою Ради Міністрів СРСР від 14 вересня 1961 переведено до Кам'янця-Подільського. Надано приміщення колишнього гуртожитку індустріального технікуму (в 19 столітті тут був монастир візиток). 23 червня 1993 технікум перетворено на коледж. Від 2005 – Кам'янець-Подільський коледж харчової промисловості Національного університету харчової промисловості (НУХП). Директори: вересень 1961 – 6 лютого 1964 – Олександр Федорович Лубнін (1912 – 6 лютого 1964); від 1964 – Максим Маркович Воловик, від 1973 – Георгій Станіславський, від 15 травня 1983 – Григорій Михайлович Решетюк. Серед викладачів – заслужений вчитель УРСР (1972) Ольга Арсентіївна Босенко. Серед випускників: Віктор Міщишин – заступник голови Кам'янець-Подільської районної державної адміністрвції. * О. Ф. Лубнін: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1964. – 8 лютого. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 30; Манжуловський О. На революційних традиціях // Прапор Жовтня. – 1967. – 4 березня. – С. 2; Воловик М. Зростаємо // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 червня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 48; Естрах І. Очима колег // Прапор Жовтня. – 1972. – 29 листопада. – С. 3; Одного ректора і двох директорів теж не забули // Подолянин. – 1993. – 4 вересня. – С. 1; Григорій Решетюк: Наш коледж готує фахівців для ХХІ століття / Підготувала О. Жмудовська // Подолянин. – 1994. – 10 березня. – С. 2; На солідний ювілей запросили солідних гостей // Подолянин. – 1994. – 8 вересня. – С. 1; Варфоломєєв Антон. Харчовий коледж: зрілість віку і мрія юнацтва // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 16 квітня. – С. 5; Варфоломеєв А. Коледж майбутнього // Край Кам'янецький. – 1999. – 20 квітня. – С. 3; Семенова Н. А починалося з пива...: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 25 липня. – С. 3; Міркотан Ольга. Готують добре фахівців. І страви: 15 жовтня – День працівників харчової промисловості // Подолянин. – 2006. – 13 жовтня. – С. 3.

ХАЧКАР, у вірменській культурі – кам'яна надмогильна плита з вирізьбленим зображенням одного або кількох хрестів із декоративним оздобленням, написами. У перекладі з вірменської означає «хрест-камінь». Зберігся хачкар, вмонтований в один із контрфорсів Миколаївської церкви. 2 липня 2005 урочисто відкрито та освячено хачкар на місці руїн Вірменського Миколаївського костелу. Пам'ятний знак установлено з нагоди 90-річчя великого геноциду вірмен (1915). Автор хачкара – Шамхал Акопян (Хмельницький). В урочистостях узяли участь посол Вірменії в Україні Армен Хачатрян, глава Української єпархії Вірменської апостольської церкви Григоріс Буніатян. * Пламеницька О. А. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 33, 296; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 231; Будзей О. Українські серця вірмен // Подолянин. – 2005. – 8 липня. – С. 1.

«ХВИЛЯ», ресторан у Старій Ушиці. Відкрито навесні 1983 в складі торговельного комплексу. * Шановні кам'янчани і гості! // Прапор Жовтня. – 1983. – 30 березня. – С. 4; В селищі Стара Ушиця... // Прапор Жовтня. – 1983. – 5 квітня. – С. 4.

ХЕБЕЙ, провінція в Китаї. 18 травня 1997 підписано угоду про співпрацю між Хмельницькою областю й провінцією Хебей. У серпні 1997 делегація провінції відвідала Хмельницьку область, побувала, зокрема, в Кам'янці-Подільському, Китайгороді. * Смоляренко Віктор. Гості з провінції. Китайської // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 16 серпня. – С. 1.

«ХЕСЕД БЕШТ», благодійний фонд. * «Хесед Бешт» – 7 років: Місто // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

ХІМЧИСТКИ ОДЯГУ, фабрика. * Лугін П. Бородаті будови // Прапор Жовтня. – 1968. – 15 березня. – С. 2.

ХІРУРГІЯ. * Мазурик Євген. Хірург Комісаров – «Паганіні по животу»: До 100-річчя з дня народження // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 13 липня. – С. 3.

ХЛІБА, музей. Діє у МЕНЦУМ. * Будзей Ольга. Музей смакоти: Презентації // Подолянин. – 2004. – 8 жовтня. – С. 6.

ХЛІБОКОМБІНАТ. Нині ЗАТ «Кам'янець-Подільський хлібокомбінат». До війни хлібозавод розміщувався в Старому місті в колишніх казармах фортеці (сучасна адреса – Госпітальна, 14), після війни – на Польських фільварках на вулиці Суворова. 1967 на хлібокомбінаті запрацював кондитерський цех. Будівництво нового хлібозаводу (сучасна адреса – Крип'якевича, 5) розпочалося 1968. Будівництво вело будівельно-монтажне управління «Промбуд». 4 вересня 1971 будівництво завершилося. Через місяць, 4 жовтня, на новому хлібозаводі спекли перший хліб (стала до ладу перша технологічна лінія). Всього на підприємстві встановлено 6 технологічних ліній, три з них – напівавтоматичні. Проектна потужність – 65 тонн хлібобулочних виробів щодоби. Директор хлібокомбінату (потім голова правління ЗАТ): від 24 січня 1979 до 19 березня 2004 – Галина Степанівна Акимович (народилася 1 квітня 1943), від 19 березня 2004 – голова спостережної ради ЗАТ. Голови правління ЗАТ: від 19 березня 2004 – Марія Іллівна Малая (народилася 13 березня 1963); від 5 березня 2005 – Наталія Георгіївна Лящук (народилася 11 вересня 1972) – донька Галини Акимович. * Теслик А. Оцінка – смачно! // Прапор Жовтня. – 1968. – 18 травня. – С. 4; Мельник В. Перший хліб: Фоторепортаж // Прапор Жовтня. – 1971. – 6 жовтня. – С. 1; 19 років до директорського крісла: Кадри // Подолянин. – 2004. – 26 березня. – С. 2; Від зерна – до короваю: Кадри // Подолянин. – 2005. – 11 березня. – С. 2.

ХЛІБОПРОДУКТІВ, комбінат. Нині ВАТ «Кам'янець-Подільський комбінат хлібопродуктів». Перше зерно від селян прийняв 1922. До складу комбінату входить кукурудзяно-калібрувальний завод (тож у народі за комбінатом закріпилася назва – «кукурудзяний завод»). Директори: від 1967 – Георгій Іванович Данілов (1930 – 1990), Микола Ілліч Боярський, від квітня 2000 – голова правління Галина Миколаївна Антонюк. ВАТ «Адамс», викупивши 1 лютого 2004 ВАТ «Комбінат хлібопродуктів», запланував перенести комбінат (повністю оновлений, із закупленим сучасним обладнанням) на територію ВАТ «Адамс», а на звільненій 15-гектарній території спорудити сучасний громадсько-житловий комплекс підвищеної комфортності з розвинутою соціальною інфраструктурою (журналісти підшукують назву – Нове місто, Новий Кам'янець). * Данилов Г. Ровесник Союзу // Прапор Жовтня. – 1972. – 30 грудня. – С. 3; Шуханова Тетяна. Від горошку до фантастики: Цікаво // Сім днів. – 2006. – 7 вересня. – С. 2.

«ХЛОПЧИК ІЗ ГЛЕЧИКОМ», фонтан. Стояв у Молодіжному сквері. * Фонтан у сквері біля банку: З фотоапаратом по місту / Фото А. Токарева // Прапор Жовтня. – 1962. – 9 червня. – С. 4.

ХМЕЛЬНИЦЬКА, вулиця. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 11. З'єднує Нігинське та Хмельницьке шосе. Назву надано 26 жовтня 1956 у зв'язку з розширенням селища Смирнова на північ. # → Хмельницький, місто.

«ХМЕЛЬНИЦЬКА ОБЛАСТЬ», географічний атлас. Побачив світ у київському видавництві «Мапа»: 2002 – перше видання, 2004 – друге, виправлене й доповнене. Автором карт «Пам'ятки історії та культури», «Видатні земляки» є кам'янчанин Володимир Мисько.

«ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ», ВАТ. Серед філій – Кам'янець-Подільська філія ВАТ «Хмельницькгаз». * Шпильова Віра. Кращий в двох номінаціях // Голос України. – 2006. – 19 липня. – С. 4.

ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ОБЛАСНЕ ІСТОРИКО-КРАЄЗНАВЧЕ ТОВАРИСТВО. Засновано 22 лютого 1964. Серед ініціаторів створення – Кам'янець-Подільський педагогічний інститут, Кам'янець-Подільський історичний музей-заповідник, Хмельницький обласний краєзнавчий музей, Хмельницький обласний державний архів. * Баженов Л. В. Alma mater подільського краєзнавства. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 102–103.

ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ШОСЕ. Виборчі дільниці № 6, № 13, № 14. Є продовженням вулиці Шевченка на північ від вулиці Північної. Обмежує, зокрема, селище Смирнова зі сходу. 5 червня 1947 шлях Кам'янець-Подільський – Проскурів стали вважати продовженням вулиці Шевченка. 15 квітня 1950 стало Проскурівським шосе. Після перейменування Проскурова на Хмельницький (1954) сучасна назва. На шосе розташувалися електромеханічний завод, АТП-16861. # → Хмельницький, місто.

ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ШОСЕ, 6а. 54-квартирний 9-поверховий житловий будинок ПКБ АСУ. Є ще 118-квартирний житловий будинок заводу сільськогосподарських машин. * Васюк М. У цейтноті // Прапор Жовтня. – 1984. – 24 липня. – С. 2; Добровольський В., Прокоф'єв І. «Дім наш. Нам тут жити»: Репортаж з будинку № 6-А по Хмельницькому шосе // Прапор Жовтня. – 1987. – 4 березня. – С. 2.

ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ШОСЕ, 12. Селище Смирнова. 108-квартирний 9-поверховий житловий будинок заводу дереворізального інструменту ім. Петровського. Збудувало БМУ «Промжитлобуд». Здано в експлуатацію в квітні 1984. * Гадзіра П. На квартал раніше: Як виконуєте зобов'язання? // Прапор Жовтня. – 1984. – 13 квітня. – С. 2; Цісар І. Даруємо радість новосіль: Рішення XXVI з'їзду КПРС – в життя! // Прапор Жовтня. – 1984. – 14 квітня. – С. 2; Пусковим – пуск! // Прапор Жовтня. – 1984. – 20 квітня. – С. 1.

ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ШОСЕ, 14. Селище Смирнова. 108-квартирний 9-поверховий житловий будинок заводу сільськогосподарських машин. Збудувало БМУ «Промжитлобуд». Заселення почалося 7 січня 1984. * Шумеляк О. Їдуть новосели // Прапор Жовтня. – 1984. – 10 січня. – С. 1.

ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ШОСЕ, 18а. 122-квартирний житловий будинок електромеханічного заводу. Закладено на початку 1974. Темін здачі – І квартал 1975. * Мельник В. Замкнене коло: Увага: пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1975. – 7 березня. – С. 2.

ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ, місто. Адміністративний центр Хмельницької області. Розташувався на річці Південний Буг при впадінні річки Плоскої. 255,9 тисячі мешканців (2005). Найдавніша писемна згадка від 10 лютого 1431 під назвою Плоскирівці в документах канцелярії польського короля Владислава II Ягайла про привілеї шляхті на подільські володіння. У роки королювання (1434–1444) Владислава III є нова згадка про поселення – вже під назвою Плоскирів. Довгий час першою згадкою вважалося 1493, тому 1993 громадськість урочисто відсвяткувала 500-річчя Хмельницького. Від 1780-х – Проскурів. 14 березня 1941 ЦК ВКП(б) і Рада народних комісарів СРСР постановили обласний центр Кам'янець-Подільської області перенести з Кам'янця-Подільського до Проскурова. 31 березня 1941 виконком Кам'янець-Подільської обласної Ради депутатів трудящих і бюро обкому КП(б)У видали постанову «Про затвердження плану переїзду і розташування обласних організацій у м. Проскурів». Указом Президії Верховної Ради УРСР від 16 січня 1954 Проскурів перейменовано на Хмельницький, Кам'янець-Подільську область – на Хмельницьку. Внаслідок переміщення обласного центру Хмельницький став розквітати, Кам'янець-Подільський тускніти. 7 квітня 2004 в сесійній залі Хмельницької міської ради відбулася зустріч депутатів міських рад Хмельницького та Кам'янця-Подільського. 7 липня 2004 в Кам'янці-Подільському відбулася нова зустріч депутатів обох рад, а міські голови Микола Приступа (Хмельницький) та Олександр Мазурчак (Кам'янець-Подільський) підписали угоду про встановлення партнерських і ділових зв'язків між містами. На честь міста Хмельницький в Кам'янці-Подільському названо Хмельницьке шосе, Хмельницьку вулицю та Хмельницький провулок. На честь Кам'янця-Подільського в Хмельницькому названо Кам'янецьку вулицю, Кам'янецький провулок, Кам'янецький переїзд. Є в Хмельницькому топографічний об'єкт на честь Жванця – Жванецька вулиця. * Хмельницький // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1343; Петров М. Сенсація. Хмельницькому більше аніж 500 р. // Подільські вісті. – 1993. – 20 серпня; Есюнин Сергей. Так сколько же нашому областному центру лет? Минимум – 539! // Моя газета +. – 2003. – 25 вересня. – С. 1; Петров М. Б., Яков'юк О. П. Плоскирів – старовинне містечко Поділля XV–XVIII ст. // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої конференції. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 419–430; Єсюнін С. М. Нові сторінки історії міста Хмельницького // Там само. – С. 431–436; Єсюнін Сергій. Вулиці Хмельницького. – Тернопіль, 2005. – 122 с. – (Вулиці міст України); Про перейменування міста Проскурова в місто Хмельницький, Кам'янець-Подільської області в Хмельницьку область: Указ Президії Верховної Ради Української РСР // Прапор Жовтня. – 1954. – 18 січня. – С. 1; Хмельницький – Кам'янець: закладено фундамент співпраці: Вперше // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 9 квітня. – С. 3; Гайдамашко В. Хмельницький – Кам'янець: Акт братання // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 9 липня. – С. 1, 2; Міркотан О. Розписалися з Хмельницьким: Контакти // Подолянин. – 2004. – 9 липня. – С. 2.

ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ, провулок. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 11. Найзахідніший із провулків, що відходять від Хмельницької вулиці. # → Хмельницький, місто.

ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ. * Григоренко О. П. Хмельницький національний університет – перший вищий навчальний заклад в місті Хмельницькому // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 5. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 272–281.

ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ДЕРЖАВНИЙ АРХІВ (ХОДА). * Кириченко І. 50-річчя важливого декрету // Прапор Жовтня. – 1968. – 4 червня. – С. 4.

«ХМЕЛЬНИЧЧИНА: ДИВОКРАЙ», всеукраїнський науково-краєзнавчий збірник. Зареєстровано 28 вересня 2004. Серед засновників – Кам'янець-Подільський державний університет, Центр дослідження історії Поділля. Редакційна колегія розташовується в Кам'янці-Подільському на історичному факультеті університету (Татарська, 14). Випуск збірника забезпечує приватне видавництво «Оіюм» (Польський ринок, 14–16). Побачили світ два випуски: № 1–2 за 2004 (підписано до друку 1 жовтня 2004; головний редактор Володимир Войтенко) і № 1–2 за 2005 (головний редактор Олександр Завальнюк).

ХОДОРІВЦІ, село. Центр Ходоровецької сільської ради (підпорядковані села – Княгинин, Острівчани). Перша згадка в документах – 1460. За даними на 1998: дворів – 320, мешканців – 872. У селі народилися Герой Радянського Союзу Борис Андрійович Сугеров (1921 – 1943), заслужений артист України (1990) Анатолій Станіславович Мамалига, кандидант історичних наук Анатолій Ілліч Мамалига, міський голова Кам'янця-Подільського Олександр Володимирович Мазурчак (30 червня 1959). 24 серпня 1996 у селі відкрито пам'ятник Борисові Сугерову. * Литвак К. Віруючі і бібліотека // Прапор Жовтня. – 1968. – 20 січня. – С. 2; Ходорівці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 364; Повернувся гранітним у село // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 17; Твої герої, Кам'янеччино. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 94–103.

ХОДОРОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. Входять села Ходорівці, Княгигин, Острівчани. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 2229 (чоловіків – 1007, жінок – 1222). Голова Леонід Володимирович Бабій. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

«ХОДОРОВЕЦЬКЕ», сільське товариство з обмеженою відповідальністю (СТзОВ). * Сокальський Сергій. Надія вмирає останньою // Подолянин. – 2006. – 17 листопада. – С. 3.

ХОЛОДНОГО АСФАЛЬТОБЕТОНУ, завод. До 1 травня 1956 видав першу продукцію – бутовий камінь. Директор від січня 1956 до грудня 1974 Володимир Мільтіадович Коїмшіді (1912 – 1981). * На будівництві заводу холодного асфальту // Прапор Жовтня. – 1957. – 13 січня. – С. 1; Павленко М. Без трудового напруження: Чому зволікається будівництво асфальтного заводу // Прапор Жовтня. – 1957. – 24 травня. – С. 3; Бейдер Ю. Завод святкує свій ювілей // Прапор Жовтня. – 1966. – 13 травня. – С. 3; Цішковський Г. Є чого радіти // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 березня. – С. 2; Володимир Мільтіадович Коїмшіді: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1981. – 27 березня. – С. 4.

ХОМСЬКОГО, аптека. Старе місто. Назва однієї з найстаріших аптек міста наприкінці 19 століття. Міститься на першому поверсі двоповерхового будинку на розі Зарванської вулиці та Гімназійного провулка. Сучасна адреса – Зарванська, 16. # Хомський Пінхас Йосипович – провізор, власник аптеки в Старому місті наприкінці 19 – на початку 20 століття. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 199.

ХОР УЧИТЕЛІВ МІСТА. Створено 1961. * Романюк Г. І творчість, і наснага // Прапор Жовтня. – 1977. – 29 січня. – С. 4.

ХОРОВА КАПЕЛА УЗБЕЦЬКОЇ ФІЛАРМОНІЇ. У квітні 1971 виступала в Кам'янці-Подільському в Будинку культури на вулиці Гагаріна. * Житкевич А. Мистецтво друзів: Наші гості // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 квітня. – С. 4.

ХОТИН, місто в Чернівецькій області. Районний центр. Лежить на правому березі Дністра (на протилежному березі – село Брага Кам'янець-Подільського району). Населення: 2005 – 10,73 тисячі мешканців. 2002 місто відзначило 1000-ліття. * Хотин // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1348–1349.

«ХОТИН. ЖВАНЕЦЬ. ОРИНИН. КРИВЧЕ», короткий (16 сторінок і 4 сторінки обкладинки) туристичний путівник. Побачив світ у вересні 2006 у видавництві «Оіюм». Основну частину путівника присвячено Хотину та Хотинській фортеці. По дві сторінки займають розповіді про Жванець, Окопи та Кришталеву печеру в селі Кривче.

ХОТИНСЬКА ФОРТЕЦЯ. * Комплекс сооружений крепости, XIII–XVIII вв. (ул. Крепостная) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской СССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 368–369.

*Хрестова вулиця. Новий план. Найдавніша назва нинішньої (від 1 червня 1992) вулиці Драй-Хмари. У радянський час відома також під іменами Михайличенка (від 20 березня 1923 до 17 лютого 1967), Ленінської «Искры» (від 17 лютого 1967 до 1 червня 1992). # На плані міста 1810 в північно-східній частині Руських фільварків показано місце, де була вірменська церква Чесного Хреста Господня. * Козлова Н. Руські фільварки: Ескізи до історії // Подолянин. – 1995. – 26 січня. – С. 3; Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 140; Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 212.

ХРЕСТОВА ГОРА. Розташовувалася на південний схід від міста. * Пламеницька О. Сакральна архітектура Кам'янця на Поділлі. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 212.

ХРЕСТОВОЗДВИЖЕНСЬКА (ВОЗДВИЖЕННЯ ЧЕСНОГО ХРЕСТА), дерев'яна церква на Карвасарах. Закладено 1799, освячено 1801. Дзвіницю споруджено 1863. Перлина українського дерев'яного зодчества. Реконструкцію розпочато 1987, завершено 1988. Проектно-кошторисну документацію виготовила Львівська філія інституту «Укрпроектреставрація». Загальна кошторисна вартість реставраційних робіт – 59,3 тисячі карбованців. Згідно з проектом, у першу чергу перенесено дзвіницю. Біля церкви просто неба планувалося створити музей народної архітектури та побуту (проект не здійснено). 2006 перекрито дах. * Створюється музей: Після перевірки // Прапор Жовтня. – 1987. – 14 липня. – С. 2; Новикова Г. Зусиллями реставраторів: Старе місто: проблеми вирішення // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 липня. – С. 2–3; Крестовоздвиженская церковь, 1799–1801 гг. // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 168–169; Пламеницька О. А. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 66, 101–102, 189–192, 280; Перлина дерев'яного зодчества: Туристу на замітку // Кам'янець у червні. – 2001. – С. 24; Реставрують культові: Місто // Подолянин. – 2006. – 4 серпня. – С. 2; Гординчук Микола. Держава дбає про храми // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 11 серпня. – С. 1, 2.

«ХРИСТИЯНСЬКІ СВЯТИНІ КАМ'ЯНЦЯ НА ПОДІЛЛІ», книга Ольги Пламеницької, видана 2001 київським видавництвом «Техніка» у серії «Національні святині України». Наклад – 2500 примірників. * Сторінки історії: На книжкову полицю // Подолянин. – 2001. – 21 вересня. – С. 4.

ХРОНІКАЛЬНІ ФІЛЬМИ. * Миславский Владимир. Кино в Украине 1896–1921. Факты. Фильмы. Имена. – Харьков, 2005. – С. 86, 312, 313, 314, 318, 325, 326, 327, 372, 386.

ХУДОЖНІЙ САЛОН. Новий план. Адреса – Соборна, 29а. Спочатку належав товариству «Дивосвіт» і був відкритий 14 вересня 1994. Потім, згідно з ухвалою міськвиконкому від 5 січня 1995, перейшов до історичного музею-заповідника як виставковий зал (відкрито 6 травня 1995). Тут, зокрема, відбулися виставки художників Бориса Негоди (1996), Дмитра Брика (1996), Асрора Мурадова (1994, 1997, 2001), Олександра Брензея (1995, 2004), Андрія Кліща (1997), Анатолія Васильєва (1995), Сергія Нечитайла (1997), Наталі та Володимира Лашків (1994), кам'янецьких художниць (1999, 2002), робіт з бісеру Романи Фенцур (1996), витинанок Людмили Лашко (1996), фотовиставки «І створив Бог жінку» (2002), журналістів Хмельниччини (2002), «Щасливі хвилини наших дітей» (2005). * Жмудовська О. Дволикий «Дивосвіт»? // Подолянин. – 1994. – 15 вересня. – С. 3; Жмудовська О. Картини писали майстри. Договір оренди – ремісники... // Подолянин. – 1994. – 17 вересня. – С. 1; Жмудовська А. Алік Мурадов. Душа на холсті // Подолянин. – 1994. – 29 грудня. – С. 1; Жмудовська О. Мистецькі стежки ведуть не на Соборну, а на Зарванську // Подолянин. – 1995. – 2 лютого. – С. 1; Нова сторінка творчості Бориса Негоди // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 6 травня. – С. 1; Борис Негода. Поезія пастелі та Волі... // Подолянин. – 1996. – 4 травня. – С. 3; Матусяк Т. Грайливий бісер Романи Фенцур // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 22 червня. – С. 4; Гайдамашко В. Хто тому Андрієві це нашептав? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 25 січня. – С. 8; Гайдамашко В. Незамкнене коло творчості художника Нечитайла // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 26 липня. – С. 8; Кабачинська С. «Поезія душі» Олександра Брензея: Виставки // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 12 листопада. – С. 13; Будзей О. Ви хочете побачити рай?: Виставки // Подолянин. – 2005. – 1 квітня. – С. 5.

«ХУДОЖНЬО-ВИРОБНИЧІ МАЙСТЕРНІ імені Гагенмейстера» («ХВМ»), приватне підприємство. Директор Мирослав Мошак. Серед видань: телефонні довідники міста Кам'янця-Подільського та Кам'янець-Подільського району (1999, 2006), «Діловий Кам'янець» (2002), комплекти поштівок «Споруди оборонні», «Споруди культові» та «Кам'янець-Подільський. Пам'ятки старовини в малюнках художника Леоніда Сорокатого», збірка віршів Олега Будзея «З архіву душі» (1999).

Художньо-промислова школа. Відкрито вдруге 1 вересня 1993 в Старому місті. * Таланти є. Є для них і школа – художньо-промислова // Подолянин. – 1993. – 28 серпня. – С. 1; Медвідь К. З відродженням, школо таланту!: Репортаж // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 4 вересня. – С. 1.

ХУДОЖНІ МАЙСТЕРНІ ХУДОЖНЬОГО ФОНДУ УРСР. У місті працював Кам'янець-Подільський цех Хмельницьких художніх майстерень. 1980 переїхав із Карла Лібкнехта, 1 (колишній домініканський монастир) на Рози Люксембург, 17. Серед працівників цеху: Борис Павлович Баренбойм, Дмитро Семенович Гарбар (створив скульптури левів і птахів, статуї та фонтани в скверах і парках Кам'янця-Подільського), Йосип Антонович Равський, Борис Людвикович Хабовський, Микола Гаврилович Галицький, Антоніна Тимофіївна Дідудик (керівник цеху). * Кирилюк І. Райдуга на радість // Прапор Жовтня. – 1976. – 7 лютого. – С. 4; Кам'янець-Подільська художня майстерня // Прапор Жовтня. – 1980. – 4 червня. – С. 4.

«ХУДОЖНЯ ШКОЛА ВІД УЧОРА ДО СЬОГОДНІ», літопис, виданий до 100-річчя художньої освіти на Поділлі (1905–2005). Презентація відбулася 20 травня 2006 в картинній галереї в Старому місті. Автори-упорядники книги – Катерина Борисівна Дегтяр, Тетяна Василівна Щербина. Видавник – міський відділ культури. На 36 сторінках літопис розповідає про фундаторів художньої освіти в Кам'янці-Подільському – В'ячеслава Костянтиновича Розвадовського та Володимира Миколайовича Гагенмейстера, про шість сучасних осередків художньої освіти в місті (міська дитяча художня школа, навчально-виховний комплекс № 9, училище культури, дитяча школа мистецтв № 1, професійний художній ліцей, державний університет), подає коротенькі довідки про їх викладачів, зразки їх творчості. Всього представлено 39 невеликих творчих портретів: ДХШ – 14, НВК № 9 – 6, училище культури – 8, ДШМ № 1 – 2, університет – 9 чоловік. Макетування та друк видання забезпечило приватне підприємство «Віт'А Друк» (макет Юлії Табенської). * Будзей Олег. Сотня митців із подільських лав // Подолянин. – 2006. – 26 травня. – С. 4; Русланова Наталя. Розлоге дерево майстрів пензля: Художній освіті на Поділлі – 100 років // Край Кам'янецький. – 2006. – 29 червня. – С. 3; Шпильова Віра. У голови є мрія: Видання // Голос України. – 2006. – 4 липня. – С. 12.

ХУТІР, відокремлене селянське господарство разом із садибою власника. Також – невелике селище, яке виникло внаслідок переселення людей із сіл, козачих станиць тощо; виселок. 1891 в Кам'янці-Подільському на міській землі розташовувався 41 хутір. Ці хутори займали 86 десятин 2096 сажнів землі. Відомі хутори Дембицького, Загальського. * Каменецкие хутора // Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 94–95.

«ЦВЕТОК НА КАМНЕ», книга про Кам'янець-Подільський Едуарда Сікори, видана 2004 в Харкові російською мовою.

ЦВІКЛІВЦІ, село. Входить до Рудської сільської ради. Лежить на річці Смотрич. Перша згадка в документах – 1441, коли польський король Владислав III Варненчик записав Сигізмунду Кірдею з Оринина, в нагороду за військові труди, сто гривень на селах Цвіклівці та Устя. Далі Цвіклівці переходять у повну власність Кірдеїв. За податковими списками тут 1530–1542 було 4 плуги, причому частина поселення користувалася маґдебурзьким правом. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 327–329.

ЦВІКЛОВЕЦЬКА ГІДРОЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ (ЦВІКЛОВЕЦЬКА ГЕС). На річці Смотрич. Будівництво почато 1950. Введено в експлуатацію 1953. Потужність 500 кВт. Від ГЕС було підключено майже 30 населених пунктів Кам'янець-Подільського району, частину сіл Кельменецького та Хотинського районів Чернівецької області. * Урода Борис, Скоб'як Володимир. Енергія, що дає світло і життя // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 2. – Колонка 1.

Цвікловецький район електромереж (Цвікловецький РЕМ). Створено 1960 наказом Міністерства сільського господарства УРСР. Згідно з наказом Міністерства енергетики від 10 вересня 1965 на базі Цвікловецького РЕМ створено район електоромереж Кам'янець-Подільського району. * Урода Борис, Скоб'як Володимир. Енергія, що дає світло і життя // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 липня. – С. 2.

«ЦЕ РЕСПЕКТАБЕЛЬНЕ СЛОВО – БАНК», книга Ігоря Данілова, присвячена історії Кам'янець-Подільського відділення Державного банку. Побачила світ наприкінці 1998 у видавництві «Абетка».

«ЦЕМЕНТБУД», будівельно-монтажне управління. Створено 8 січня 1966 для будівництва цементного заводу. Згодом «Цементбуд-1». При будівництві цементного заводу БМУ спорудило шламбасейни, фундаменти-опори печі, блок помолу, будинок заводоуправління, низку інших об'єктів. * [Оголошення] // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 березня. – С. 4; Кроки велета // Прапор Жовтня. – 1970. – 26 грудня. – С. 2; Мельник В. Десять років творення // Прапор Жовтня. – 1976. – 16 січня. – С. 1.

«ЦЕМЕНТБУД-1». Первісно «Цементбуд».

«ЦЕМЕНТБУД-2», будівельно-монтажне управління (БМУ). Відбрунькувалося від БМУ «Цементбуд». При будівництві цементного заводу БМУ спорудило кар'єр глини, кар'єр вапняку, житлові будинки для працівників заводу. * Кроки велета // Прапор Жовтня. – 1970. – 26 грудня. – С. 2; Мельник В. Десять років творення // Прапор Жовтня. – 1976. – 16 січня. – С. 1.

ЦЕМЕНТНИЙ ЗАВОД. 15 лютого 1961 ЦК КПРС і Рада Міністрів СРСР ухвалили постанову № 132 про будівництво Кам'янець-Подільського цементного заводу. Він мав забезпечити потреби ринку в основному центральної частини України (Київська, Вінницька та Черкаська області), де річний дефіцит цементу становив близько 2 млн. тонн. 19 березня 1963 Рада Міністрів СРСР затвердила проектне завдання на виконання проектно-пошукових робіт для потужності 2,4 млн. тонн цементу та 0,8 млн. тонн дробленого вапняку для цукрових заводів. 21 грудня 1965 Міністерство будівельних матеріалів УРСР створило дирекцію будівництва заводу. 8 січня 1966 організовано будівельно-монтажне управління «Цементбуд». 29–30 грудня 1970 розпалено першу обертову піч. 30 січня 1970 Державна комісія під керівництвом Юрія Івановича Чопа прийняла в експлуатацію першу технологічну лінію з річною потужністю 600 тисяч тонн цементу. 30 серпня 1971, 30 серпня 1972, 25 серпня 1973 здано в експлуатацію другу, третю та четверту технологічні лінії. 17 грудня 1971 завод випустив цемент марки 600. 19 липня 1972 колектив відвантажив перший мільйон тонн цементу. 1972 розроблено проектне завдання на виконання проектних робіт на розширення заводу до шести технологічних ліній і збільшення його річної потужності з 2,4 до 3,7 млн. тонн. Протягом 1974–1975 виконано будівельно-монтажні роботи, внаслідок яких своєчасно здано в експлуатацію п'яту та шосту технологічні лінії. 13 березня 1987 Рада Міністрів УРСР надала заводу звання «Підприємство високої якості продукції». За 1987 вироблено 3703600 т цементу й вперше досягнуто проектної потужності. За 1988 вироблено 3786000 т цементу (найбільше в історії підприємства). Серед директорів: Іван Федорович Кащеєв, 1983–1994 – Василь Якович Рязанцев. На заводі працював Сергій Іванович Танасов – народний депутат України третього скликання (1998–2002). Від 1994 – ЗАТ, від 1997 – ВАТ «Подільський цемент». * Попов П. Потрібні спільні зусилля: На будівництві цементного... // Прапор Жовтня. – 1968. – 5 березня. – С. 3; Є кам'янець-подільський цемент! // Прапор Жовтня. – 1970. – 26 грудня. – С. 2; Вітаємо вас, творці цементного! // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 травня. – С. 1; Юров М. Мітинг на цементному // Прапор Жовтня. – 1971. – 19 травня. – С. 1; Слабінський В. Є марка 600!: Кроки п'ятирічки // Прапор Жовтня. – 1971. – 18 грудня. – С. 1; Цемент шостої технологічної // Прапор Жовтня. – 1975. – 23 грудня. – С. 1; Смотрицький М. Шість ліній цементного // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 січня. – С. 1; Туровський А. Перший ювілей: Цементному заводу – 10 років // Прапор Жовтня. – 1981. – 7 січня. – С. 3; Сербалюк В. Віддача цементників // Прапор Жовтня. – 1988. – 5 січня. – С. 1; Гординчук Микола. Ешелони «Подільського цементу» // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 12 січня. – С. 2; Дарчук С. І., Мелентьєва В. С., Файнер М. Ш. «Подільський цемент». – К., 2004. – С. 1–21.

ЦЕМЕНТНИКІВ, провулок. Індивідуальна забудова в селищі Першотравневому. Ділянку для забудови (9 га) виділив облвиконком 27 листопада 1989. Назву провулку (із заходу на схід) надав міськвиконком 22 липня 1991.

Цементного заводу, селище. Нині селище Першотравневе.

Ценського, вулиця. Селище цукрового заводу. Точніше – вулиця Сергєєва-Ценського.

ЦЕНТР ДИТЯЧОЇ ТВОРЧОСТІ (ЦДТ). Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 60 (на розі з вулицею Сіцінського). Раніше – Палац піонерів. Первісно – садиба Дембицького. Директор ЦДТ від 27 грудня 1994 Олександр Володимирович Ткачук. * Романова В. У будиночку з башточкою // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 січня. – С. 2–3; Новий директор ЦДТ // Кам'янець-Подільський вісник. – 1995. – 1 січня. – С. 1; Маслова Лариса. Хто в будиночку живе?: 1 червня – Міжнародний день захисту дітей // Подолянин. – 2003. – 30 травня. – С. 5; Олександр Ткачук: «Щоб казки ставали дійсністю» / Інтерв'ю вів Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 28 липня. – С. 3.

ЦЕНТР ДОСЛІДЖЕННЯ ІСТОРІЇ ПОДІЛЛЯ. Засновано 1 червня 1995 спільним наказом дирекції Інституту історії України та ректорату Кам'янець-Подільського педагогічного інституту. Директор Центру (з часу заснування) – Лев Васильович Баженов. * Баженов Л. В. Центр дослідження історії Поділля: становлення і поступ (до 10-річчя створення) // Студії Кам'янець-Подільського Центру дослідження історії Поділля. – Т. 1. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 4–75; Лев Баженов: «Ми – і літописці, і дослідники...» / Розмову вів Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 7 жовтня. – С. 9.

ЦЕНТР ПОДІЛЛЄЗНАВСТВА, громадська організація. 29 вересня 1993 зареєстровано Кам'янець-Подільською районною державною адміністрацією. * Центр лише зареєстровано, а перша книга вже є // Подолянин. – 1993. – 2 жовтня. – С. 1.

«ЦЕНТР ЄВРОПИ», видавництво у Львові. Серед видань: путівник «Кам'янець-Подільський – фортеця на острові» (2003), туристичний путівник «Кам'янець-Подільський» (2003 – українською мовою, 2005 – польською мовою).

ЦЕНТР ІСТОРИЧНОЇ ПАМ'ЯТІ КРАЮ. Створено 2006. Голова координаційної ради центру Василь Товкайло, заступник голови – Олег Демчук. * Створено Центр історичної пам'яті Краю: У політичних партіях і рухах // Край Кам'янецький. – 2006. – 9 листопада. – С. 2; Дорошенко Тетяна. Переосмислюючи події // Фортеця. – 2006. – 9 листопада. – С. 4; Наша слава не вмре, не загине: Пам'ять // Подолянин. – 2006. – 10 листопада. – С. 2.

ЦЕНТР НАУКОВО-ТЕХНІЧНОЇ ТВОРЧОСТІ МОЛОДІ (ЦНТТМ). Створено на початку 1988. Директор Юрій Леонідович Шабага. * Данчук Г. А. Ю. Л. Шабага: «До ваших послуг – центр творчості молодих» // Прапор Жовтня. – 1988. – 6 квітня. – С. 3.

ЦЕНТР ОСВІТНЬОЇ ПОЛІТИКИ, громадська організація. * Макасєєва Юлія. Мій домашній улюбленець // Подільська TV-інформ. – 2006. – 15 червня. – С. 1, 2; Макасєєва Юлія. Мій домашній улюбленець: Конкурси // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 16 червня. – С. 5.

ЦЕНТР РОЗМІНУВАННЯ ВІЙСЬКОВО-ІНЖЕНЕРНОГО ІНСТИТУТУ ПДАТУ. Створено 1 вересня 2001. Начальник – полковник Сергій Зубаревський. * Рудавін Олександр. Ще зовсім юний: Ювілеї // Сім днів. – 2006. – 14 вересня. – С. 3.

ЦЕНТРАЛІЗОВАНА РАЙОННА БІБЛІОТЕЧНА СИСТЕМА. Централізацію бібліотек району проведено в квітні 1976. * Троняк І. Після реорганізації: Як працюєш, культармієць? // Прапор Жовтня. – 1977. – 27 травня. – С. 3.

ЦЕНТРАЛЬНА, вулиця. Селище Першотравневе, виборча дільниця № 12. На вулиці розташувався будинок сільгоспхімії.

ЦЕНТРАЛЬНА, вулиця. Індивідуальна забудова в селі Жовтневе на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

Центральна, площа. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) майдан Польський ринок. Назва побутувала від 1795.

ЦЕНТРАЛЬНА МІСЬКА БІБЛІОТЕКА ІМЕНІ ЗАТОНСЬКОГО. 1970 створено зал технічної книги. Директори бібліотеки: [1971] – М. В. Буря. * Слободян М. «Від з'їзду до з'їзду». Технічній книзі – читача. Пересувки, пункти видачі. Екскурсія... в бібліотеці: У бібліотеці імені В. П. Затонського // Прапор Жовтня. – 1971. – 10 березня. – С. 3; Зейгермахер О. Звітує бібліотека // Прапор Жовтня. – 1971. – 12 березня. – С. 3.

ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА АПТЕКА № 140. Розташовувалася на вулиці Сіцінського, 7. Переїхала на вулицю Князів Коріатовичів. Завідувач Валентина Володимирівна Луканьова. * Красуцький О. Дівчата із стосорокової: 18 вересня – День фармацевта // Край Кам'янецький. – 2004. – 16 вересня. – С. 1.

ЦЕНТРАЛЬНА СТУДІЯ ДИТЯЧИХ І ЮНАЦЬКИХ ФІЛЬМІВ ІМЕНІ ГОРЬКОГО. 1966 знімала в Кам'янці-Подільському фільм «Комісар».

ЦЕНТРАЛЬНИЙ, мікрорайон. → Новий план.

Центральний, провулок. Старе місто. Нині не існує. Проходив із заходу на схід у кварталі всередині майдану Польський ринок. Назву надано міською думою 15(27) лютого 1900, затверджено 1902 Міністерством внутрішніх справ Росії. У народі, як і Ламаний провулок, називали поповою дірою.

ЦЕРКВА-ШКОЛА СВЯТОГО АРХИСТРАТИГА МИХАЇЛА. Влаштована наприкінці 19 століття в селі Ісаківці зусиллями чиновників Ісаковецької митниці. Кам'яна будівля вартістю до 5000 рублів. 6(18) вересня 1894 освятив єпископ Подільський і Брацлавський Димитрій. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 281.

ЦЕРКОВНОПАРАФІЯЛЬНА ШКОЛА, початкова школа при церковній парафії. Відкрито, зокрема, в таких селах: 1869 – Жванець, 1885 – Бакота, 1886 – Острівчани, 1887 – Шутнівці, 1889 – Козодавинці (нині Каштанівка), 1893 – Демшин, 1894 – Безнісківці (нині Абрикосівка). * Парафіяльні школи // Гончаренко Семен. Український педагогічний словник. – К., 1997. – С. 248.

Цеткін Клари, вулиця. Старе місто. Радянська назва давньої та нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Ремісничої. # Цеткін Клара (1857 – 1933) – діячка німецької соціал-демократії.

ЦИБУЛІВКА, село. Входить (як і Зубрівка) до Пановецької сільської ради, приміське село Кам'янця-Подільського (його південний сусід). Село розташоване на річці Смотрич. Перша згадка в документах – 1537. Власник Цибулівки Станіслав Подчаський 1559 подарував село домініканському монастиреві в Кам'янці-Подільському. 1831, після скасування домініканського монастиря, село перейшло до держави. За даними на 1998: дворів – 195, мешканців – 535. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквях Подольской епархии. I. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 101–102.

ЦИВІЛЬНА ОБОРОНА. Первісно – місцева протиповітряна оборона. У липні 1961 реорганізовано в цивільну оборону. * Демчук Л. Цивільній обороні – 40 років // Прапор Жовтня. – 1972. – 6 жовтня. – С. 3.

«ЦИВІЛЬНЕ БУДІВНИЦТВО», ТзОВ (товариство з обмеженою відповідальністю). Керівник Іван Васильович Сивун. * Про впорядкування території міста: Розпорядження міського голови // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 5 березня. – С. 6.

Циганівка – колишня назва північної частини Нового плану. Умовно займає 8 кварталів, обмежується вулицею Шевченка на заході, проспектом Грушевського на сході, Північною вулицею на півночі, Червоноармійською вулицею на півдні. На Циганівці починаються вулиці Лесі Українки, Огієнка, Гагаріна, через Циганівку проходить вулиця Тімірязєва. Тут також є провулки Піонерський, Лагерний і Богінського. # Назва виникла в другій половині 19 століття. Пояснюється тим, що у цій незаселеній території часто зупинялися і влаштовували табори цигани, адже їм забороняли мешкати та перебувати вночі в містах. * Гарнага І. Звідки пішла назва: Кам'янець-Подільський. [11.] Циганівка // Прапор Жовтня. – 1972. – 8 липня. – С. 4; Нізова Л. Покликання – художник: Людина та її справа // Прапор Жовтня. – 1988. – 30 січня. – С. 2–3.

«ЦИГАНКА АЗА», кінофільм. За жанром – фатальна драма. Знімала Київська кіностудія художніх фільмів імені Довженка. Влітку 1987 зйомки проводилися і в Кам'янці-Подільському. Прем'єра фільму в Кам'янці-Подільському відбулася 22 лютого 1988. З кам'янчанами зустрілися режисер Григорій Кохан, актор Ігор Крикунов. * Криворотько А. З тих, хто зупиняє мить: Зустрiчi для вас // Прапор Жовтня. – 1987. – 13 червня. – С. 4; Фотохроніка РАТАУ // Прапор Жовтня. – 1987. – 7 липня. – С. 4; Кінотеатр «Юність» // Прапор Жовтня. – 1988. – 20 лютого. – С. 4; Поліщук П. «Циганка Аза» у нашому місті: Зустрічі для вас // Прапор Жовтня. – 1988. – 12 березня. – С. 2–3; Будзей Олег. «Мелодія двох сердець» // Подолянин. – 2004. – 17 вересня. – С. 5.

«ЦИГАНСЬКА КИБИТКА, ПРОБИТА КУЛЯМИ», пам'ятник. Встановлено над каньйоном Смотрича у вересні 2001 під час проведення міжнародного фестивалю «Сім культур». Автор – архітектор Анатолій Ігнащенко. Пам'ятник добре проглядається з мосту «Стрімка лань». * Духовні обрії Анатолія Іващенка: Проекти // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 30 березня. – С. 5; У центрі Європи – циганська кибитка // Подолянин. – 2001. – 14 вересня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 309, 312.

«ЦИКІВСЬКИЙ», заказник. Створено постановою Ради Міністрів Української УРСР від 29 грудня 1981. У постанові дано коротку характеристику заказника: «Ділянка товтрового кряжу, вкрита грабово-дубовим лісом. Тут часто зустрічаються рідкісні для рівнинної частини УРСР рослини: лунарія оживаюча, ясенець білий, квітучі екземпляри плюща звичайного віком до 100 років, а також шафран Гейфеля – вид, занесений до Червоної книги Української РСР». Площа 290 га. Розташувався у Вербецькому лісництві. * Постанова Ради Міністрів Української РСР № 646 від 29 грудня 1981 року «Про доповнення переліку державних заказників Української РСР»; Ярема С. А. Циківський заказник // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 387.

ЦИРК. * Данілов І. В. Це респектабельне слово – банк: До історії Кам'янець-Подільського відділення Державного банку. – Кам'янець-Подільський: Абетка, 1998. – С. 27.

Цівківці, село. Розташовувалося на річці Смотрич нижче від Голоскова. Мало два варіанти імені: офіційний – Ціолківці (російською – Циолковцы), народний – Цівківці (в радянський час гору взяв другий варіант). Нині (від 12 січня 1967), як і Кептинці, в складі села Голосків. 1894 відкрито школу грамоти. Влітку 1919 у Цівківцях стояли війська УНР, у складі яких був і український поет Володимир Сосюра, про що він згадує в романі «Третя рота»: «Ми постояли ще в Цівківцях, у маєтку Римського-Корсакова. А восени вирушили до Кам'янця». У селі, за даними на 1 січня 1924, було 217 господарств, 813 мешканців. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 118–119; Населені місця Поділля. – Вінниця, 1925. – С. 140–141.

Цівковецька Слобідка. → Браїлівка.

Ціолківці, село. → Цівківці.

Ціолківці, єзуїтський фільварок. З'явився у 18 столітті біля однойменного села, врізувався в міські землі. 1760 тут було кілька хат і корчма, на яку скаржилися міщани, що вона підриває шинкові доходи міста. * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 119.

ЦУКРОВИЙ ЗАВОД (ЦУКРОЗАВОД, ЦУКРОВАРНЯ). Першу продукцію вироблено 8 січня 1961. Згодом – ЗАТ «Кам'янець-Подільськцукор». Серед директорів – Анатолій Федорович Стадник. * Клєпачов І. Перший цукор: На підприємствах міста // Прапор Жовтня. – 1961. – 12 січня. – С. 2; Реєстрація кандидата... // Прапор Жовтня. – 1962. – 15 травня. – С. 1; Йде подільський цукор: Наші інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1964. – 8 вересня. – С. 2; Сокальський Сергій. Цукроварня вмерла. Хай живе цукроварня!?: Проблема // Подолянин. – 2005. – 14 січня. – С. 1, 3; Сокальський Сергій. ...Хай живе цукроварня!? – 2: Проблема // Подолянин. – 2005. – 21 січня. – С. 2; Сокальський Сергій. ...Хай живе цукроварня!? – 3 // Подолянин. – 2005. – 4 лютого. – С. 1; Сокальський Сергій. ...Хай живе цукроварня!? – 4: Проблема // Подолянин. – 2005. – 18 лютого. – С. 2; «Цукроварня і досі в комі»: Актуально // Подолянин. – 2005. – 16 вересня. – С. 2.

ЦУКРОВОГО ЗАВОДУ (ЦУКРОЗАВОДУ), селище. Найпівденніший мікрорайон (масив) Кам'янця-Подільського (на південний схід від вулиці Куйбишева), що сформувався навколо збудованого цукрового заводу (перша черга стала до ладу наприкінці грудня 1960, перший цукор отримано 8 січня 1961). Обмежується вулицею Куйбишева, провулком Будівельників, вулицею Маршала Харченка та кручею каньйону річки Смотрич. 30 листопада 1961 надано назви основним вулицям селища: Фрунзе, Ценського (точніше – Сергєєва-Ценського), Мануїльського (від 30 січня 2003 Володимира Максимчука), Затонського, Будівельників, Труда (сьогодні на планах часто пишуть – Праці), провулкам: Степовий і Крайній. Виборчі дільниці № 37 і № 38. В селищі є дванадцята школа: спочатку початкова, від 1978 – середня, нині – загальноосвітня I–III ступенів імені Любомира Дмитерка. 7 травня 2001 в селищі урочисто відкрито залізничну зупинку. * Радзієвський В. Цукровий завод діє // Прапор Жовтня. – 1961. – 1 січня. – С. 2; Клєпачов І. Перший цукор: На підприємствах міста // Прапор Жовтня. – 1961. – 12 січня. – С. 2; Загальний вигляд цукрозаводу / Мал. Д. Брика // Прапор Жовтня. – 1962. – 13 грудня. – С. 2; Гординчук М. Близькі кілометри залізниці // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 11 травня. – С. 1; Залізна радість цукрозаводчиків // Фортеця. – 2001. – 10 травня. – С. 2.

ЧАБАНІВКА, село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Гута Чугорська, Липа, Лисківці). У селі народився доктор педагогічних наук Василь Струманський (1 червня 1947 – 6 грудня 2001, поховано в рідному селі). * Чабанівка // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 364; Ромарнюк В. Чабанівка. – Кам'янець-Подільський, 1997. – 142 с.

ЧАБАНІВСЬКА СІЛЬСЬКА РАДА. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1478 (чоловіків – 660, жінок – 818). Голова Ігор Ананійович Сендзюк. * Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2.

«Чайка», літнє кафе. Новий план. Сквер Котовського. Продано з аукціону 12 жовтня 1993. * Без вікон, без дверей... // Прапор Жовтня. – 1989. – 6 жовтня. – С. 3; Відбувся аукціон // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 16 жовтня. – С. 1.

ЧАПАЄВА, вулиця. Біланівка. Виборча дільниця № 3. Раніше вулиця Нагірна. Перетинає вулиці Північну та Тімірязєва; з'єднує провулок Чапаєва та вулицю Івана Сірка. # Чапаєв Василь Іванович (1887 – 1919) – командир стрілецької дивізії Червоної армії. Його образ став особливо популярним завдяки роману Дмитра Фурманова «Чапаєв» (1923) та однойменному кінофільмові (1934) братів Васильєвих за цим романом.

ЧАПАЄВА, провулок. Біланівка. Виборча дільниця № 3. # → Чапаєва, вулиця.

«ЧАПЛЯ», заказник. Розташувався над устям річки Тернава та на лівому березі Дністра, біля села Демшин. Створено 1989. Площа 177 га. * Ліпинська З. А. Чапля // Географічна енциклопедія України. – Т. 3. – К., 1993. – С. 392; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 25.

ЧАПЛЯ СІРА (Ardea cinerea), птах ряду лелекоподібних. Залітає в Смотрицький каньйон на полювання. * Матвєєв М. Д. Орнітофауна м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 162.

«ЧАРОДІЙКА», перукарня (салон). Вулиця Червоноармійська. * Старим курсом: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1978. – 31 січня. – С. 4.

«ЧАС», інформаційний бюлетень Подільського регіонального центру політичних і соціальних досліджень (Кам'янець-Подільський). Перше число побачило світ 24 лютого 2006, друге – в березні 2006. Відповідальний за випуск Микола Марунчак.

ЧАРТОРИЙСЬКИХ, палац. Старе місто. Сучасна адреса – Зарванська, 13. Інша назва – палац генералів подільських земель. Один із чотирьох давніх палаців, що збереглися до нашого часу. У 18 столітті належав князеві Адаму-Казимиру Чарторийському. Будівельна історія палацу починається в 16 столітті, коли на його місці стояв невеликий кам'яний будинок, від якого до наших днів зберігся кам'яний підвал (7,5 х 4,5 м), перекритий коробовим склепінням. У середині 17 століття це одноповерховий кам'яний будинок на високому цоколі. Під час турецького панування в місті (1672–1699) зруйновано наземну частину будинку. В середині 18 століття будинок відновлено й розширено. Під час німецької окупації міста (1941–1944) будинок значно пошкоджено, після війни реконструйовано; тут розміщувався будинок культури Українського товариства глухих. Нині у будинку перебуває греко-католицька місія. В архітектурі палацу домінують риси бароко, проте збереглися й елементи ренесансу. Палац одноповерховий, на високому цоколі, прямокутний у плані, з ризалітом від вулиці. Основний об'єм перекрито чотирисхилим дахом, ризаліт – двосхилим. Вікна декоровано білокам'яними бароковими наличниками. Підвіконні карнизи білокам'яні профільовані. Східний вхід обрамлено білокам'яним порталом. Будинок також прикрашено наріжними білокам'яними рустами. Завершальний карниз виконано в камені й отиньковано. У найбільшому приміщенні будинку – в південній залі – зберігся камін 18 століття у стилі бароко, прикрашений пишно декорованим гербом Чарторийських «Погоня». Пам'ятка є зразком житлової забудови середини 18 століття, виділяється високохудожнім декоративним оздобленням. 24 серпня 1963 колишній будинок Чарторийських внесено під №736 до Списку пам'яток архітектури України, що перебувають під охороною держави. # Чарторийский Адам-Казимир (1 грудня 1734 – 19 березня 1823), польський державний діяч. Освіту завершив за кордоном, мандруючи Німеччиною, Францією, Італією, Англією. В останній пристрастився до англійських порядків. Одружився із спадкоємицею величезних володінь Ізабеллою Флеммінг. Здобувши посаду генерала подільських земель, грав важливу роль у політичному житті Речі Посполитої: 1764 навіть був кандидатом на польський престол, від якого відмовився на користь свого двоюрідного брата – Станіслава Понятовського. Написав кілька літературних творів. Зокрема, опублікував комедії «Панна на виданні» (1774), «Кава» (1779). * Prusіewіcz A. Kamіenіec Podolskі: Szkіc hіstoryczny. – K.–Warszawa, 1915. – S. 25; Будинок Чарторийських XVI ст. // Винокур І. С., Хотюн Г. М. Кам'янець-Подільський державний історико-архітектурний заповідник. – Львів, 1981. – С. 39; Чарторийских дом, XVI–XIX вв. (ул. Кирова, 7) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 193; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 199–200; Осетрова Г. О. Палаци Кам'янця-Подільського у світлі історичних матеріалів // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 4. – Кам'янець-Подільський, 2004. – С. 261; Czartoryski Adam Kazimiez // Encyklopedia Popularna PWN. – Warszawa, 1982. – S. 47; Энциклопедический словарь Брокгауз и Ефрон. – На 4 CD; Czartoryski // Lexikon A–Z in zwei Bänden. – Erster Band. – Leipzig, 1956. – S. 338; Чарторыские // Большая энциклопедия Кирилла и Мефодия. – 10-е издание. – 2006; портрет.

ЧАСНИЧНИЦЯ ЗВИЧАЙНА (Pelobates fuscus), вид безхвостих земноводних. Рідкісний вид фауни Кам'янця-Подільського та Кам'янець-Подільського району. У межах міста зареєстровано тільки на території навчально-дослідного господарства Подільського державного аграрно-технічного університету, на Біланівці та на Руських фільварках. * Матвєєв М. Д. Земноводні // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 158; Край Кам'янецький: Документально-публіцистичне видання. – Кам'янець-Подільський, 2006. – С. 19.

ЧЕБОТАРЬОВА, вулиця. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990. # Чеботарьов Микола Григорович (1894 – 1947) – радянський математик, член-кореспондент Академії наук СРСР (1929). Народився в Кам'янці-Подільському. * Козлова Н. Герой Татарстану: Наші славетні // Прапор Жовтня. – 1975. – 13 серпня. – С. 3.

ЧЕМПІОНАТИ МІСТА З ШАХІВ. 1967: 1. Володимир Вишневський. 27 квітня – 11 травня 1968, клуб на вулиці Гагаріна, 30 учасників: 1–2. Анатолій Лубинецький і Юлій Островський – 7 з 9; 3. Семен Фінкель – 6,5; 4 і 5 – Володимир Волков і Володимир Вишневський. * Дузь О. Першість закінчилася – чемпіон не визначений // Прапор Жовтня. – 1968. – 22 травня. – С. 4.

«ЧЕРВНЕВІ ЧАРИ» – перша поетична збірка уродженки села Чорнокозиці Євдокії Іванівни Антонюк (народилася 6 червня 1944). Крім віршів, до збірки включно «Легенду найкоротшої ночі, або Сповідь оберегів пам'яті» – «поетичне епічне полотно, написане у формі кобзарського речитативу», де викладено історію Чорнокозинців від найдавніших часів до сьогодення. Завершують книгу авторські пісні з нотами (серед них «Чорнокозинський вальс», «На березі Збруча», «Твердиня на Збручі»). Збірку накладом 500 примірників видало чернівецьке видавництво «Буковина» (підписано до друку 4 жовтня 2005). Презентація в Чорникозинцях з участю автора відбулася 19 травня 2006. * Антонюк Євдокія. Червневі чари: Поезії. – Чернівці: Буковина, 2005. – 272 с.; Китайгородська Віра. «Червневі чари» від Євдокії Антонюк // Буковинське віче. – 2005. – 30 листопада. – С. 3; Будзей Олег. Червневі чари Чорнокозинців: Книгозбірня // Подолянин. – 2006. – 23 червня. – С. 7.

*Червона площа. Старе місто. Одна з радянських назв майдану Вірменський ринок.

ЧЕРВОНА ДІБРОВА – село. Входить до Завальської сільської ради.

«Червона правда» – щоденна газета. Орган Кам'янецького повітового комітету КП(б)У та повітвиконкому Рад робітничих, селянських і червоноармійських депутатів. Видавалася в Кам'янці-Подільському від 1 вересня 1921 до 11 травня 1922. Редактор Іван Кулик. Побачило світ 200 чисел (1921 – 100 чисел, 1922 – 100 чисел).

ЧЕРВОНА ЧАГАРІВКА – село. Входить до Колибаївської сільської ради.

«Червоне Поділля» – готель. Новий план. Сучасна адреса – Шевченка, 33 (на розі з вулицею Уральською). Збудовано на початку 1950-х. У січні 1967 при готелі відкрито перукарню. Нині в будинку розміщуються приватний ліцей «Антей», корпус № 2 міської дитячої художньої школи. * Шоломінський П. При готелі «Червоне Поділля»...: Рядки з листів // Прапор Жовтня. – 1967. – 31 січня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 301–302.

Червоне Яблучко – місто з народного переказу. → Золоте Яблучко.

*Червоний провулок. Старе місто. Радянська назва Архієрейського провулка. Нині без назви.

«Червоний кордон» – газета. Виходила в Кам'янці-Подільському. Перше число побачило світ 1 травня 1924. Перший редактор – Сава Божко. Відповідальним секретарем працював Терень Масенко, завідувачем відділу листів – Петро Довгалюк. 3 серпня 1924 в газеті надруковано перший вірш Наталі Забіли «Оксамитними чорними шатами...» 1925 в редакції газети тимчасово працював письменник Іван Багряний (Лозов'яга), який у «Червоному кордоні» надрукував перші вірші. * Шугай О. В. Багряний Іван // Енциклопедія Сучасної України. – Т. 2. – К., 2003. – С. 65–66; Будзей Олег. «І це вирішило мою долю...»: Ювілеї // Подолянин. – 2003. – 28 лютого. – С. 5.

«Червоний магазин». Новий план. → «Вогник», продуктова крамниця № 21.

«Червоний розпиловщик» – артіль. 1955 об'єдналася з артіллю «36 років Жовтня» в артіль «Поділля». * Чорний М. Вивіски неіснуючих артілей // Прапор Жовтня. – 1956. – 3 серпня. – С. 4.

«Червоний ткач» – артіль. Засновано 5 квітня 1944. * Чорна О. На 450 карбованців продукції // Прапор Жовтня. – 1947. – 17 травня. – С. 1; Це було 40 років тому… // Прапор Жовтня. – 1985. – 19 березня. – С. 4.

«Червоний чоботар» – артіль. Старе місто. Тодішня адреса – Леніна, 5. Серед працівників – Юхим Якович Шіхман. * Вірич Г. «Куй, куй, чобіток»: Населенню – відмінне обслуговування // Прапор Жовтня. – 1981. – 8 грудня. – С. 4; Пасічник В. Ось так руйнували: Дозвольте не погодитись // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 1 вересня. – С. 3.

*Червоних прикордонників вулиця. Старе місто. Нині (від 11 вересня 1990) вулиця Іоанно-Предтеченська. # До Другої світової війни Кам'янець-Подільський був прикордонним містом; навіть головна газета, що видавалася у місті у 1924–1941, називалася «Червоний кордон».

*ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА ВУЛИЦЯ. Новий план і Черемушки. Виборчі дільниці № 16, № 20, № 21, № 22, № 24, № 25. Первісна назва – Семінарська. 28 грудня 1927 загальні збори членів житлово-будівельного кооперативу «Стройкооп» ухвалили просити президію міської ради перейменувати на вулицю «Стройкоопа». 9 лютого 1928 перейменовано на Інститутську. Під час німецької окупації міста – знову Семінарська. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Володимира Винниченка. 2005 міський осередок політичної партії ВО «Свобода» запропонував надати вулиці ім'я Симона Петлюри. З'єднує вулиці Шевченка та Привокзальну; перетинає вулиці Лесі Українки, Огієнка, Гагаріна, проспект Грушевського. Від вулиці відходять на північ Лагерний провулок й Індустріальна вулиця. Прикінцеві номери: зліва – № 49, справа – № 50 та № 52 в глибині кварталу. На вулиці розташувалися гімназія, професійний художній ліцей, гуртожиток № 1 індустріального технікуму (став до ладу 1961), відділення «Промінвестбанку». У жовтні 1964 на вулиці відкрилася найбільша в місті крамниця. Тут (Червоноармійська, 18) у липні 1977 звели перший у місті висотний житловий будинок (9 поверхів, 72 квартири). На вулиці була крамниця № 19 «Молоко». # Червона Армія – назва армії Радянського Союзу до 1946, від 1946 – Радянська Армія [Словник української мови. – Т. 1. – К., 1971. – С. 61]. * Перейменування вулиць // Подолянин. – 1942. – 27 лютого; Кович В. Вас назвали бракоробами...: Розмова про честь будівельника // Прапор Жовтня. – 1962. – 12 червня. – С. 3; Бабляк П. Після новосілля: Командировка на прохання читачів // Прапор Жовтня. – 1964. – 4 лютого. – С. 3; Найбільший у місті // Прапор Жовтня. – 1964. – 27 жовтня. – С. 4; Дука Л. Зачароване коло // Прапор Жовтня. – 1965. – 5 січня. – С. 4; «Зачароване коло»: Після виступів «Прапора Жовтня» // Прапор Жовтня. – 1965. – 16 січня. – С. 2; Сеник А. Нові магазини // Прапор Жовтня. – 1968. – 28 лютого. – С. 4; Спігер В. Уважність і ввічливість // Прапор Жовтня. – 1968. – 27 липня. – С. 2; Сереброва Ж. Сестри // Прапор Жовтня. – 1977. – 2 березня. – С. 3; Тищук М. Висотний житловий // Прапор Жовтня. – 1977. – 23 липня. – С. 2; Медведовський І. Місту – рости // Прапор Жовтня. – 1977. – 13 серпня. – С. 2; Осетрова Г., Папевська С. Кам'яне вбрання Старого міста // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 квітня. – С. 2–3; Кам'янець-Подільський: Історико-архітектурний нарис. – К., 1968. – С. 113; Будзей Олег. Червоноармійська: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 10 вересня. – С. 5; Від Червоної Армії – до Петлюри: Місто // Подолянин. – 2005. – 11 листопада. – С. 2; Хто як, а «Черьомушки» – проти: Місто // Подолянин. – 2005. – 18 листопада. – С. 2.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 7. 5-поверховий 40-квартирний житловий будинок кабельного заводу. Спорудило БМУ «Промжитлобуд». Здано в експлуатацію в червні 1974. * Кожного року вулиці нашого міста... // Прапор Жовтня. – 1974. – 15 червня. – С. 3; Збрученко М. Завод у риштуваннях // Прапор Жовтня. – 1974. – 23 липня. – С. 3.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 10. 9-й поверховий житловий будинок приладобудівного заводу. Закладено 1978. * Мотрин В. Третій висотний: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1978. – 2 вересня. – С. 2.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 17. Гімназія.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 24. * Вдовичинський Й. Бережімо житло: Так вирішили мешканці будинку № 24, що на вулиці Червоноармійській // Прапор Жовтня. – 1987. – 28 квітня. – С. 4.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 35. Гуртожиток № 1 індустріального технікуму. Чотириповерховий. Став до ладу 1961. * Кушнір В. Ложка дьогтю в бочці меду // Прапор Жовтня. – 1962. – 16 червня. – С. 3; На знімку: новий гуртожиток індустріального технікуму // Прапор Жовтня. – 1962. – 5 листопада. – С. 4.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 36. Міський комбінат побутового обслуговування. * Головін М. Кольорове фото // Прапор Жовтня. – 1977. – 27 грудня. – С. 4.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 39. Кафе «Молдова» (раніше «Черемшина»). Кафе-бар «У Саши».

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 40. Дитячий садок (дошкільний навчальний заклад) № 18 «Зірочка». Збудовано 1966. * Медведовський І. Міська новизна // Прапор Жовтня. – 1966. – 1 січня. – С. 3; Радісно живуть малята в новозбудованому дитячому садку «Зірочка»... // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 січня. – С. 3; Костевич І. У «Зірочці» живеться весело: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1988. – 1 червня. – С. 4.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 41. Кафе «Морозиво».

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 43. Професійний художній ліцей. Створено влітку 1954 як технічне училище № 2. 1962 перебралося в новий навчальний корпус (Червоноармійська, 51; потім – Червоноармійська, 53; тепер – Червоноармійська, 43). Навчальний заклад досить часто змінював назви: ТУ № 2, МПТУ № 7, МПТУ № 1, ТУ № 5, ПТУ № 15, з 10 серпня 1998 ХПТУ (художнє професійно-технічне училище) № 15, з 13 червня 2003 – сучасна назва. Директори: перший – Володимир Михайлович Приємський; з серпня 1978 до серпня 1992 – Володимир Миколайович Слабінський (1936 – 1992); тепер – Іван Федорович Яловий. * Технічне училище // Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 33; Міське профтехучилище № 7 // Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 49; Лялін Д. Зустріч з першим директором // Прапор Жовтня. – 1977. – 19 березня. – С. 4; Кочергін В. СПТУ-15: друга молодість: Горизонти профтехосвіти // Прапор Жовтня. – 1987. – 10 червня. – С. 3; Слабінський Володимир Миколайович: [Некролог] // Край Кам'янецький. – 1992. – 8 серпня. – С. 2; Добровольський В. ПТУ-15 – кузня робітничих кадрів: Наші інтерв'ю // Край Кам'янецький. – 1993. – 4 вересня. – С. 2; ПТУ № 15 – статус художнього // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 21 серпня. – С. 3; Реорганізовано // Подолянин. – 2003. – 27 червня. – С. 2; Яловий І. Відродження традицій Поділля: Ювіляри // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 11 червня. – С. 6.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 44. * Бєляєва О. «Під дахом дому рідного...»: З редакційної пошти // Прапор Жовтня. – 1987. – 26 червня. – С. 4.

ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, 48а. Відділення «Промінвестбанку». У бічних крилах розміщувалася книгарня. У листопаді 1988 сюди з вулиці Чкалова перебрався магазин передплатних видань. * Шановні книголюби! // Прапор Жовтня. – 1981. – 23 січня. – С. 4; Чук Г. Завітайте у книжковий // Прапор Жовтня. – 1981. – 21 серпня. – С. 4.

ЧЕРВОНОГВАРДІЙСЬКИЙ, провулок. Біланівка. Виборча дільниця № 3. Раніше провулок Козачий (назву 15(27) лютого 1900 надала міська дума, 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії). Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Павла Житецького. # Червона гвардія – добровільні напіввійськові та військові формування, що виникли під час Лютневої революції 1917. Наприкінці січня 1918 в Кам'янці-Подільському створено Червону гвардію, в якій на початку лютого було 217 чоловік, 18 кулеметів, 3 гармати. Командиром гвардії був Мирон Никифорович Франко. * Гарчев П. Червона гвардія // Довідник з історії України. – 2-е вид. – К., 2001. – С. 1042; Мамалига А., Вітряна Г. Боротьба за владу Рад на Кам'янеччині // Радянська Кам'янеччина. – 1957. – 9 червня. – С. 4; Кириченко І. Подільська Червона гвардія у боротьбі за владу Рад // Прапор Жовтня. – 1957. – 28 червня. – С. 2; Франко М. Червона гвардія // Прапор Жовтня. – 1968. – 23 лютого. – С. 2.

Червоного козацтва, вулиця. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Радянська назва нинішньої (з 4 листопада 1993) вулицї Укмергеської. Первісна назва – Глуха, потім – Зелена. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Богдана Лепкого.

ЧЕРВОНОГО ХРЕСТА, товариство. * Волошина В. Мета – милосердя: Понад 41 тисячу кам'янчан об'єднує міська організація Червоного Хреста // Прапор Жовтня. – 1988. – 13 грудня. – С. 4.

ЧЕРЕМУШКИ («Черьомушки») – народна назва Привокзального мікрорайону (частини міста поблизу залізничного вокзалу). Комплексна забудова розпочалася 1959. По суті це 5 кварталів, обмежених на сході проспектом Грушевського (до 1967 – вулиця Загородня), на заході – вулицею Привокзальною, на півдні – вулицею Пушкінською, на півночі – вулицею Північною. Вулиці Червоноармійська, Тімірязєва та Індустріальна здійснюють внутрішнє розбиття Черемушек на 5 кварталів. Основні об'єкти: молодіжний центр «Юність», ЗОШ № 15, ЗОШ № 16, Кам'янець-Подільське відділення Промінвестбанку. 17 вересня 2006 відбулося свято мікрорайону. # Після виходу 1963 на екрани музичного кінофільму Герберта Раппапорта «Черёмушки» (за оперетою Дмитра Шостаковича «Москва. Черёмушки») за прикладом Москви нові райони багатьох радянських міст стали називати «Черьомушками». До того, як місто «перестрибнуло» вулицю Північну, це була північно-західна окраїна Кам'янця-Подільського. * Гарнага І. Звідки пішла назва: 9. Черемушки // Прапор Жовтня. – 1972. – 20 травня. – С. 4; Горбань В. Мікрорайон і автобусний рух: Місто та його проблеми // Прапор Жовтня. – 1966. – 23 серпня. – С. 4; Вільданов А. За чистоту і культуру: Нам пишуть // Прапор Жовтня. – 1968. – 9 травня. – С. 4; Черьомушкам – 45: Свято // Сім днів. – 2006. – 21 вересня. – С. 2; Федоришина Світлана. Гуляння на «Черемушках»: Свято // Подолянин. – 2006. – 22 вересня. – С. 7; Гординчук Микола. «Черемушки» ожили святом: Свята // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

«ЧЕРЕМШИНА», кафе. Черемушки. Адреса – Червоноармійська, 49 (1975); Червоноармійська, 35 (1977). Згодом кафе «Молдова». * Турботу беремо на себе // Прапор Жовтня. – 1975. – 8 травня. – С. 4; Страви на всі смаки // Прапор Жовтня. – 1977. – 18 березня. – С. 4; Кочергін В. Кафе «Молдова»: успіху сприяє госпрозрахунок: Як вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1988. – 17 вересня. – С. 2–3.

Черешня, село. Тепер, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, в складі села Гута-Чугорська.

ЧЕРНЕЧЕ ПОЛЕ. Руські фільварки. Тут князь Юрій Коріатович надав землі Троїцькій церкві. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 196.

ЧЕРНЕЧІ ОРДЕНИ. У Кам'янці-Подільському діяли католицькі чернечі ордени домініканців, домініканок, францисканців, єзуїтів, кармелітів, тринітаріїв, візиток.

Черничина, село. Тепер, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, в складі села Лучки.

ЧЕРНИШЕВСЬКОГО, вулиця. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 7. Назву дано 1957 запроектованій вулиці при збільшенні площі селища Смирнова. З'єднує вулиці Чехова та Саксаганського. # Чернишевський Микола Гаврилович (1828 – 1889) – російський революціонер, письменник.

Чернишевського, узвіз. Старе місто. Нині не існує. Раніше – Фурлейський узвіз (провулок).

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ МУЗИЧНО-ДРАМАТИЧНИЙ ТЕАТР ІМЕНІ ОЛЬГИ КОБИЛЯНСЬКОЇ. Гастролював у Кам'янці-Подільському (12–25 вересня 1979). * Ільїнський В. До нас на гастролі // Прапор Жовтня. – 1979. – 7 вересня. – С. 4.

ЧЕРНЯХІВСЬКА КУЛЬТУРА. * Нечитайло Олександр. Гринчук II: нове поселення черняхівської культури // Подолянин плюс. – 1994. – 5 травня. – С. 1.

ЧЕРНЯХОВСЬКОГО, вулиця. Селище Смирнова. Виборчі дільниці № 14, № 23. Назву надано 5 червня 1947. # Черняховський Іван Данилович (1906 – 1945) – генерал армії (1944), двічі Герой Радянського Союзу (1943, 1944).

ЧЕРНЯХОВСЬКОГО, провулок. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. # → Черняховського, вулиця.

Черняховського, другий провулок. Нині (від 19 серпня 1977) провулок Івана Котляревського.

«ЧЕСТЬ І ШАНА», відзнака Кам'янець-Подільської міської ради. Кавалери відзнаки: квітень 2001 – Микола Приступа, Віктор Лундишев, Ольга Пламеницька, Олексій Бец; 13 грудня 2005 – Алла Буданцева, В'ячеслав Вальцер, Олег Хавронюк, Олександр Шишкін; червень 2006 – Лев Баженов. * Єрменчук Віктор, Гординчук Микола. XXI сесія: аби громаді користь // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 27 квітня. – С. 2; Міркотан Ольга. Пора і честь знати: Влада // Подолянин. – 2005. – 16 грудня. – С. 2; Гайдамашко Вікторія, Гординчук Микола. IV сесія міськради: акценти на зиму: Справи депутатські // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 30 червня. – С. 3.

ЧЕТВЕРТА ШКОЛА. Руські фільварки. Франка, 10. 1945, 1946 це була початкова школа (тодішня адреса – Нагірна, 15). 1974 добудовано їдальню, спортивний зал, другий поверх (отримано додатково 9 класних кімнат-кабінетів). Директори: Ольга Андріївна Боровик, [1974] – Алевтина Матвіївна Додонова, 1982–1984 – Алім Миронович Троян; 1985–2005 – Микола Григорович Гуменюк. Після реорганізації – навчально-виховний комплекс № 4, наприкінці – ліцей № 4. У 2004/05 навчальному році було тільки два випускні класи – дев'ятий і одинадцятий. Закрито згідно з ухвалою сесії Кам'янець-Подільської міської ради від 22 вересня 2005 «Про ліквідацію ліцею № 4». * Дзіневський В. Ще один поверх: Назустріч новому навчальному // Прапор Жовтня. – 1974. – 20 липня. – С. 3; Тюрін Володимир. Європейський вибір НВК № 4: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 22 червня. – С. 5; Гуменюк М. НВК № 4 – погляд у майбутнє: Перспективи // Кам'янець-Подільський вісник. – 2003. – 11 квітня. – С. 5.

ЧЕХІЯ, держава в Європі. 2004 в Чехії в складі делегації Асоціації міст України перебував міський голова Кам'янця-Подільського Олександр Мазурчак. * Чехія відкрита для співпраці: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 2004. – 18 червня. – С. 4.

ЧЕХОВА, вулиця. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 6. Назву дано 1957 запроектованій вулиці, коли збільшено земельну площу селища Смирнова. З'єднує Нігинське шосе та вулицю Індустріальну. Перетинає Хмельницьке шосе, проспект Грушевського. На відтинку між Нігинським і Хмельницьким шосе з'єднується з вулицею Саксаганського системою із семи вулиць (із заходу на схід): Добролюбова, Чернишевського, Павлова, Леонтовича, Коцюбинського, Руданського, Короленка. Вулиця Чехова є південною межею селища Смирнова. # Чехов Антон Павлович (1860 – 1904) – російський письменник. Тонкий психолог, майстер підтексту та своєрідного поєднання гумору й ліризму, драматург-новатор.

Чинбарний, провулок. Нині не існує. Проходив із заходу на схід попри південну сторону кварталу всередині майдану Польський ринок. Назву надано міською думою 15(27) лютого 1900, затверджено 1902 Міністерством внутрішніх справ Росії. Російська назва провулка – Кожевенный.

Чкалова, вулиця. Новий план. Первісно та нині (від 1 червня 1992) вулиця Князів Коріатовичів. # Чкалов Валерій Павлович (1904 – 1938) – радянський льотчик-випробувач, комбриг (1938). Герой Радянського Союзу (1938). Загинув під час випробування літака. Поховано на Красній площі в Москві.

ЧКАЛОВА, провулок. Селище Жовтневе. Виборча дільниця № 31. Назву надано 1947. Відходить на південь від вулиці Князів Коріатовичів. # → Чкалова, вулиця. Провулок законсервував утрачену вулицею Чкалова назву.

ЧОВНОВА СТАНЦІЯ. * Батюк Ю., Фаренюк П. Стоять човни на причалі // Прапор Жовтня. – 1965. – 6 липня. – С. 4; Урода Б. Як то колись було...: Наше місто – наша краса // Прапор Жовтня. – 1987. – 3 липня. – С. 3.

Чорна, башта Старого замку. Зруйновано 27 серпня 1672 внаслідок сильного вибуху. Довгий час Чорною неправомірно називали розташовану поруч Нову Східну башту. На цю помилку вказали Євгенія Пламеницька та Анатолій Тюпич. * Пламеницька Є., Тюпич А. Дослідження фортеці триває: Вивчаймо рідний край // Прапор Жовтня. – 1968. – 16 січня. – С. 4; Будзей Олег. Вулицями Кам'янця-Подільського. – Львів, 2005. – С. 94–95.

«ЧОРНА КІШКА», команда КВК Кам'янець-Подільського педагогічного інституту. Перший капітан – Анатолій Заводовський. * Міркотан Ольга. Гумор – це посмішка розуму: 1 квітня // Подолянин. – 2000. – 1 квітня. – С. 2.

«ЧОРНИЙ ЗАМОК ОЛЬШАНСЬКИЙ», двосерійний кольоровий художній телефільм – екранізація однойменного роману білоруського письменника Володимира Короткевича (1930–1984). За жанром – містична драма. На замовлення Держтелерадіокомітету знімала кіностудія «Білорусьфільм». Режисер-постановник Михайло Миколайович Пташук (1943–2002), оператор Тетяна Логінова, художник-постановник Валерій Назаров. У ролі князя Ольшанського Леонід Марков (1927–1991), археолога Космича – Віктор Євграфов, Сташки – Риманта Крілавічюте. У фільмі також знімався народний артист БРСР Геннадій Гарбук. Зйомки відбувалися і в Кам'янці-Подільському восени 1983. * Мельник В. «Чорний замок Ольшанський»: Суботнє інтерв'ю // Прапор Жовтня. – 1983. – 10 вересня. – С. 4.

ЧОРНОБИЛЬСЬКА КАТАСТРОФА, нпйбільша екологічна катастрофа сучасності, яка сталася 26 квітня 1986 о 1.23, коли вибухнув реактор четвертого енергоблоку Чорнобильської АЕС. 1993 селам Шустівці, Нововолодимирівка, Ніверка та Чорнокозинці Кам'янець-Подільського району надано статус четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю. * Чорнобильська катастрофа // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1383; Сокальський Сергій, Яцемірська Наталія. Зона. 20 років по тому // Подолянин. – 2006. – 21 квітня. – С. 3.

ЧОРНОКОЗИНЕЦЬКИЙ, замок. * Замок в Чорнокозинцях // Хто є хто на Хмельниччині: Довідково-біографічне видання. – Випуск другий. – К., 2004. – С. 21.

ЧОРНОКОЗИНЦІ, село. Входить до Шустовецької сільської ради. Розташувалося на лівому березі Збруча. 1967 урочисто відзначено 600-річчя села. 1993 надано статус четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю. Настоятелем костелу в селі працював польський історик Вавжинець Марчинський (1778 – 1845). У селі народився Антін Олександрович Постоловський (1890–1991) – активний учасник визвольних змагань 1917–1920, один із секретарів Української Центральної Ради. * Олійник М. Чорнокозинці: Вивчаймо історію рідного краю // Прапор Жовтня. – 1964. – 3 січня. – С. 4; Іваненко Г. З днем народження Вас, Чорнокозинці // Прапор Жовтня. – 1967. – 15 серпня. – С. 4; Козлова Н. Замок у Чорнокозинцях: Скарби народні // Прапор Жовтня. – 1973. – 10 квітня. – С. 4; Сіцінський Ю. Оборонні замки Західного Поділля XIV–XVII ст.: Історично-археологічні нариси. – Кам'янець-Подільський, 1994. – С. 61–65; Урядовець Центральної Ради // Мизак Нестор, Горбатюк Василь. За тебе, свята Україно. – Книга п'ята. – Чернівці – Київ – Торонто, 2006. – С. 13–14.

ЧОТИРНАДЦЯТА, школа. Засновано 1912 як початкову школу. Була залізничною середньою школою № 59 (її закінчив Борис Михайлович Кушнір, навчався 1937–1939). 1 вересня 1964 на базі СШ № 14 відкрито першу в місті 8-річну школу подовженого дня. 1 вересня 1979 відкрито новозбудовану школу; згідно з ухвалою Міністерства освіти УРСР школи з 8-річної перетворено на середню. Директори: після війни – Ольга Юхимівна Флейшман, Олександр Якович Кожушко, Ганна Степанівна Столярчук, Василь Володимирович Юровський (1944 – 14 липня 1996), від 2 вересня 1996 – Микола Михайлович Кирик. 12 грудня 1992 в приміщенні школи відбулося перше заняття в єврейській недільній школі. 1997 при школі-гімназії № 14 засновано театр-студію сучасного танцю «Абра» (керівник i хореограф Лілія Володимирівна Пашинська). 27 травня 2006 у школі відбулася зустріч випускників 1956. * Гудима Л. Школа подовженого дня // Прапор Жовтня. – 1964. – 9 вересня. – С. 2; Ковальчук Л. Стараються не всі: На зустріч новому навчальному // Прапор Жовтня. – 1978. – 8 серпня. – С. 3; Савков Є. Кличе дзвоник: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1978. – 1 вересня. – С. 3; Здрастуй, новий навчальний! // Прапор Жовтня. – 1979. – 1 вересня. – С. 1; Туровський А. Новосілля: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1979. – 4 вересня. – С. 1; Соціалістичні зобов'язання трудящих міста Кам'янця-Подільського на 1981 рік // Прапор Жовтня. – 1981. – 16 січня. – С. 3; Поліщук П. Золотий ювілей: Інтерв'ю з нагоди свята // Край Кам'янецький. – 1992. – 30 січня. – С. 1; До уваги кам'янчан! // Край Кам'янецький. – 1992. – 3 грудня. – С. 4; Сухович Г. Сучасна гімназія: Освіта // Кам'янець-Подільський вісник. – 1994. – 2 березня. – С. 2; Шуханова Т. Якщо взявся – то до кінця // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 13 вересня. – С. 1; Новий директор гімназії // Подолянин. – 1996. – 21 вересня. – С. 2; Коротинська Галина. 1945–2005 – золотий ювілейний випуск десятих класів 59-ої залізничної школи Кам'янця-Подільського: Відгомін // Кам'янець-Подільський вісник. – 2005. – 10 червня. – С. 6–7; Туменок И. И. Строительство у него было на первом плане // Олександр Лєсовой. – Кам'янець-Подільський, 2005. – С. 213–215.

*ЧУБАРЯ ПРОВУЛОК. Біланівка. Виборча дільниця № 3. До 19 серпня 1977 – провулок Біланівський. Відходить від провулка Чапаєва між провулками Войкова та Червоногвардійським. # Чубар Влас Якович (1891 – 1939) – радянський партійний і державний діяч. Був головою Ради народних комісарів УРСР.

Чугор, село. Входило до Чабанівської сільської ради. Ухвалою облвиконкому від 21 березня 1984 вилучено з облікових даних, оскільки потрапило в зону затоплення. * Білінський М. Зневажена пам'ять: Ще раз про кладовища // Прапор Жовтня. – 1988. – 27 грудня. – С. 3.

*Чумака вулиця. Назву надано 20 березня 1923. До цього вулиця Висока, потім – 26 бакинських комісарів, нині (з 1 червня 1992) – Сіцінського. # Чумак Василь Григорович (1901 – 1919) – український поет. У листопаді 1919 його схопила денікінська контррозвідка, страчено разом із Гнатом Михайличенком.

*Чумака, 8. Двоповерховий будинок у формі літери Т на розі з Московською (нині Огієнка). Тут розмішувалася комерційна школа Мазінга, 1918–1933 – художньо-промислова професійна школа, якою керував Володимир Гагенмейстер. Будинок не зберігся (територія належить військовій частині А2237). * [Обстеження школи 5 лютого 1925] // КПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 21. – Аркуші 61, 61 зворот, 37; [Адреса школи, 6 квітня 1926] // КПМА. – Фонд 335. – Опис 1. – Справа 18. – Аркуш 422; Шкурко С. Вулиця Московська: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1972. – 28 липня. – С. 4.

Шадбея будинок. Нині не існує. Розташовувався в південній частині Польського ринку (на Біржі). Інші назви – аптека Петаласа, будинок під пеліканом. # Шадбей Флоріан – міський діяч другої половини 18 століття. Був членом магістрату (від 1754), згодом президентом міста. * Prusіewіcz A. Kamieniec Podolski. – K. – Warszawa, 1915. – S. 17, 109; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 142–143; Будзей О. Біржа: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2005. – 21 січня. – С. 5.

«ШАЛОМ АЛЕЙХЕМ», єврейська газета. Перше число побачило світ у Кам'янці-Подільському в серпні 1995.

*Шарлотка (Шарлоттенбург, Шарлотибрук), сторона майдану. Старе місто. Умовна назва в другій половині 19 – на початку 20 століття західної сторони майдану Польський ринок. Раніше – друга (західна) перія. Збереглися тільки два будинки – № 14–16 (тепер міський державний архів) і № 18 (колишня католицька духовна семінарія, тепер міська друкарня). # Назва походить від популярної серед кам'янецьких модниць крамниці жіночих капелюшків, що у 1858-1864 рр. належала господарці на ім'я Шарлотта. * Prusіewіcz A. Kamieniec Podolski. – K. – Warszawa, 1915. – S. 16, 109; Шкурко С. Каменец-Подольский. – 1962 – С. 83; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 140–141.

ШАХИ, гра на 64-клітковій дошці (шахівниці) між двома учасниками, кожний з яких має по 16 фігур (чорних або білих) і ходить ними по черзі; мета гри – поставити мат. У Кам'янці-Подільському гурток шахістів діяв у православній Подільській духовній семінарії (двоє гравців і шестеро спостерігачів зафіксовано на фото 1910). 1922 у Кам'янці-Подільському організовано шаховий гурток при Центральному робітничому клубі. До нього відразу ж було залучено 30 членів. Найвизначніших успіхів у змаганнях досягли Аполлінарій Миколайович Гаєвський і В. Драгомирецький. Ентузіасти гри з Харкова, Києва, Полтави, Кам'янця-Подільського, Одеси та інших міст вже 1923 стали готувати проведення чемпіонату УРСР із шахів, під час якого планували провести з'їзд аматорів. Турнір і з'їзд розпочалися 29 березня 1924 в Києві. У чемпіонаті взяли участь 11 шахістів: 4 – з Києва, по одному – з Одеси, Харкова, Житомира, Кам'янця-Подільського, Вінниці, Полтави, Ніжина. Кам'янчанин Аполлінарій Гаєвський набрав 4 очка з 10 і поділив сьоме – дев'яте місце. У турнірі любителів переміг кам'янчанин В. Драгомирецький. У Кам'янці-Подільському в грудні 1992 відкрито шахово-шашковий клуб «Гросмейстер», від 1995 видається газета «Шахіст Поділля». У місті щороку проводиться всеукраїнський шаховий фестиваль «Стара фортеця». У Кам'янці-Подільському народилися міжнародні гросмейстери Леонід Штейн, Олександр Фінкель. Чемпіонами Хмельницької області з шахів ставали кам'янчани Віктор Кулик, Юрій Зайцев. У місті сеанси одночасної гри проводили гросмейстери Сало Флор, Юхим Геллер, Спартак Височин. * Приходько Віктор. Під сонцем Поділля. – 4-е видання. – Нью-Йорк – Мюнхен, 1967. – Вклейка між с. 24–25; Лазарєв Ю. М. Творчість шахістів України. – К., 1982. – С. 22–23, 150–151; Вейцбліт Г. Першість міста з шахів // Прапор Жовтня. – 1951. – 16 травня. – С. 2; Конопко В. Після другого етапу // Прапор Жовтня. – 1973. – 3 січня. – С. 4; Савчук О. Переконлива перемога // Прапор Жовтня. – 1973. – 5 січня. – С. 4; Сергєєв В. Шахісти – комсомольському ювілею // Прапор Жовтня. – 1980. – 28 жовтня. – С. 4; Мороз В. Шахи заслуговують // Прапор Жовтня. – 1981. – 19 червня. – С. 4; Дубовий А. Шахи – в дитячі садки // Прапор Жовтня. – 1988. – 13 серпня. – С. 1; Будзей Олег. [Анатолій Дубовий:] «Я – максималіст» // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 5; Спогади [Андрія Терлецького] про шахове життя // Подолянин. – 2006. – 14 липня. – С. 5; Шахи потребують розвитку / Інтерв'ю [з Антаолієм Дубовим] вів Микола Гординчук // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 14 липня. – С. 8.

«ШАХІСТ ПОДІЛЛЯ», газета. Видається в Кам'янці-Подільському. Засновники: Кам'янець-Подільський шахово-шашковий клуб «Гросмейстер» і Хмельницька обласна шахова федерація. Перше число побачило світ 26 жовтня 1995 як додаток до «Кам'янець-Подільського вісника». Друге число вийшло 11 квітня 1996 вже як самостійне видання. На рік виходить 1–2 числа (№ 13 побачив світ 1 липня 2005, № 14 – 20 липня 2006, № 15 – 26 жовтня 2006). Головний редактор – Анатолій Васильович Дубовий.

ШАХОВА КОМПОЗИЦІЯ. У Кам'янці-Подільському жив і працював Валентин Володимирович Лук'янов (1947 – 1995) – майстер спорту СРСР із шахової композиції (1980). У 1954–1969 у Кам'янці-Подільському жив, закінчив середню школу № 8, працював на приладобудівному заводі Анатолій Григорович Василенко (1951) – майбутній національний майстер і майстер ФІДЕ з шахової композиції, чемпіон світу (1994–1997) і срібний призер чемпіонату світу (1998–2001) в складі збірної України. * Шахматы: Энциклопедический словарь. – М., 1990. – С. 224; Василенко А., Мойсієнко А. Пам'яті майстра // Українське слово. – 1995. – 17 серпня. – С. 15.

ШАХТАРКА – скульптура, що прикрашала Новопланівський міст із боку Старого міста. Її, як і три інші скульптури, знято 17 грудня 2005 при реконструкції мосту. * Нечитайло О. Пам'ять є. А пам'ятники?: З суботньої пошти // Прапор Жовтня. – 1988 – 6 лютого. – С. 2–3.

ШАШКИ. Особиста першість міста з російських шашок. 1985: учасників – 20 (з них один кандидат у майстри спору, 8 першорозрядників); 1 – Григорій Пеккер (17 очок), 2 – Михайло Васильєв (15,5 очка), 3 – Іван Балицький. 1993: 1 – Микола Коваль (9 очок з 11), 2 – В'ячеслав Куб'як (8,5 очка), 3 – Михайло Васильєв (7 очок). * Лабецький Л. Попереду – кам'янчани // Прапор Жовтня. – 1965. – 22 травня.– С. 4; Дубовий А. Змагалися шашисти // Прапор Жовтня. – 1985. – 19 квітня. – С. 4; Всі призери з автоагрегатного: Шашки // Подолянин. – 1993. – 15 грудня. – С. 1; Будзей Олег, Марунчак Микола. Мати шахів: Зблизька // Подолянин. – 2002. – 15 лютого. – С. 4.

«ШАШКИ» – збірник комбінацій з короткими коменарями, виданий 2006 (підписано до друку 18 вересня) у Кам'янці-Подільському у видавництві «Каліграф» кам'янчанином Віталієм Погрібним. Збірник видано російською мовою. Містить 352 завдання, які розбито на чотири шашкові класи. Збірник призначено як для дітей, так і для дорослих.

ШВЕЙНА ФАБРИКА. Старе місто. Первісно артіль імені Кагановича. Організовано в червні 1931 на базі швейної майстерні «Червоний швейник», заснованої 1921 при комітеті боротьби з безробіттям. Основні вироби, які підприємство стало випускати 1931: бавовняні чоловічі напівпальта, бавовняні штани, чоловічі сорочки, жіночі сукні та блузки. У роки війни фабрику повністю зруйновано. 1946 фабрика мала один цех, 13 швейних машин, на ній працювало 56 чоловік. Нині колетивне швейне підприємство. 1999 почалася співпраця з італійцями. Основна спеціалізація фабрики – пошиття чоловічих костюмів. Швачка Людмила Михайлівна Цибко була депутатом Верховної Ради УРСР 7-го та 8-го скликань (1967, 1971). Директори: від березня 1962 до 16 березня 1967 – Роман Михайлович Мулярчук, від 1967 – Ярослав Миколайович Терлецький, тепер – В'ячеслав Броніславович Погоржельський. На Крип'якевича, 3 є незавершене будівництво виробничих корпусів (площа ділянки – 2,27 га; розмір забудови – 48х72 м). Виставлено на продаж з аукціону 10 жовтня 2006. * Вадимов О. Погляд у майбутнє // Прапор Жовтня. – 1957. – 27 лютого. – С. 3; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1965. – С. 24; Кам'янець-Подільський: Путівник. – Львів, 1970. – С. 37–38; Гижко І. Черепашими темпами: Увага! Пусковий об'єкт // Прапор Жовтня. – 1964. – 16 вересня. – С. 3; Бейдер Ю. Народження нового фасону: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1965. – 20 квітня. – С. 2; Богданов В. Тут живуть швачки // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 3; Мельник В. Член уряду // Прапор Жовтня. – 1967. – 23 грудня. – С. 3; Р. М. Мулярчук: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 березня. – С. 4; Урода Б. Швейники – за! // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 квітня. – С. 2; Вшанували ювілярів // Прапор Жовтня. – 1991. – 13 червня. – С. 1; Гординчук Микола. Оновлені фасони швейної: 10 червня – День легкої промисловості // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 8 червня. – С. 2; Власюк Вероніка. Нелегка легка промисловість // Ділове місто. Тиждень. – 2006. – 8 червня. – С. 7; Сокальський Сергій. «Zimaletto» відпочиває: 11 червня – День працівників легкої промисловості // Подолянин. – 2006. – 9 червня. – С. 3; Оголошення // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 22 вересня. – С. 2.

*ШЕВЧЕНКА ВУЛИЦЯ. Новий план і Руські фільварки. Виборчі дільниці № 15, № 16, № 17, № 29, № 33, № 35, № 36, № 39. Давні назви – Бульварна (Новобульварна), Семінарська, з 1913 – Романовський проспект, перейменований 26 лютого (11 березня) 1918 на проспект Шевченка. Простяглася від вулиці Північної до вулиці Південної на Руських фільварках. На півночі переходить у Хмельницьке шосе. Довжина вулиці –16 кварталів. Прикінцеві показники: зліва – № 113, справа – № 46. Перетинає вулиці Тімірязєва, Пушкінську, Князів Коріатовичів, Івана Франка. Від вулиці відходять на схід вулиці Червоноармійська, Драгоманова, Данила Галицького, Соборна, Уральська, Гунська, Драй-Хмари, Сіцінського, Годованця, Слепньова, провулок Прорізний. Проходить повз дендропарк, парк культури та відпочинку, ботанічний сад, сквери Васильєва, Молодіжний, Гунські криниці. На вулиці розташувалися міський Будинок культури (колишній Пушкінський дім, відкритий 3(16) січня 1901), районний Центр культури та мистецтв (колишній кінотеатр ім. Войкова), корпуси ПДАТА, НВК № 8 (колишня Маріїнська гімназія), міські дитячі музична та хорова школи, міське відділення міліції, продовольча крамниця «Тутракан». До 1970 вулицею проходили традиційні радянські демонстрації 1 травня і 7 листопада. Біля міського Будинку культури 19 травня 2000 урочисто відкрито пам'ятник Шевченкові у вигляді погруддя (скульптор Богдан Мазур). # Шевченко Тарас Григорович (1814 – 1861) – український поет, художник, мислитель. Восени 1846, виконуючи завдання Київської археографічної комісії, близько тижня працював у Кам'янці-Подільському. * Шкурко С. Вулиця Шевченка: Запрошуємо до екскурсії // Прапор Жовтня. – 1971. – 20 жовтня. – С. 4; Паравійчук А. Т. Г. Шевченко у Кам'янці-Подільському // Прапор Жовтня. – 1971. – 11 грудня. – С. 4; Будзей О. Тарас Шевченко: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2002. – 8 березня. – С. 5; Будзей О. Шевченка: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 5 і 12 березня. – С. 5.

*ШЕВЧЕНКА, 4. 9-поверховий 138-квартирний житловий будинок електромеханічного заводу. * Васюк М. «Раз-два, взяли!»: Увага: пусковий об'єкт! // Прапор Жовтня. – 1985. – 3 квітня. – С. 3.

*ШЕВЧЕНКА, 13. Два будинки ПДАТУ – пам'ятки архітектури національного надбання. * Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. – К., 1895. – С. 187; Духовной семинарии новый дом, 1861–1865 гг. (ул. Шевченко, 13) // Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. – Т. 4. – К., 1986. – С. 151–152; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 279–280.

*ШЕВЧЕНКА, 16. * Кирилюк І. Відновити пам'ять // Край Кам'янецький. – 1992. – 16 червня. – С. 3.

*ШЕВЧЕНКА, 22. Заклад громадського харчування, що надто часто змінював вивіску. Розташований біля входу до парку культури та відпочинку. Колись тут стояла чайна № 1. Після капітального ремонту та розширення будинку тут 1 травня 1957 відкрили ресторан «Дніпро», шеф-поваром якого працював Григорій Філатов. Потім це були їдальня № 7, кафе «Смотрич». Після реконструкції тут улітку 1987 відкрили бар «Десертний» на 120 місць. 3 липня 1991 у барі відбулося перше засідання клубу ділових людей, згодом відбувалися торги Кам'янець-Подільської універсальної товарно-сировинної біржі. Бар не працював із лютого 1996 – і 13 травня 1997 його продали з приватизаційного аукціону. Тепер тут розміщується ресторан «Стрілець». * Турботу беремо на себе // Прапор Жовтня. – 1975. – 8 травня. – С. 4; Вірич Г. На гостину в новий бар: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1987. – 19 серпня. – С. 3.

*ШЕВЧЕНКА, 25. Тут розміщувався штаб двічі Червонопрапорного Кам'янець-Подільського прикордонного загону. 28 травня 1965 на будинку встановлено меморіальну дошку. У будинку жив колишній прикордонник Леонід Попов. До революції в дворі будинку, за спогадами Тамарм Сис, була перша в місті автостанція. * Попов Л. Тут колись був кордон... // Прапор Жовтня. – 1965. – 5 червня. – С. 4. Красуцький М. Балада про серце: Цікаві долі // Прапор Жовтня. – 1979. – 25 липня. – С. 3; 27 липня. – С. 4; Леонід Костянтинович Попов: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1985. – 22 березня. – С. 3; Сис Т. Про що розповідає старе фото // Кам'янець-Подільський вісник. – 1997. – 4 січня. – С. 3; Пам'ятаймо минуле // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 27 листопада. – С. 2; Черепанова Лариса. У стародавніх будинках живе історія: На тему дня // Кам'янець-Подільський вісник. – 2006. – 30 червня. – С. 11.

*ШЕВЧЕНКА, 33. На розі з вулицею Уральською. Колишній готель «Червоне Поділля». Будинок збудовано на початку 1950-х. До війни тут був гастроном, відкритий 24 серпня 1939. * Новий гастрономічний магазин // Червоний кордон. – 1939. – 29 серпня. – С. 4; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 301–302.

*ШЕВЧЕНКА, 35. Пам'ятка архітектури місцевого значення. 1897 тут відкрито віспоприщеплювальний інститут. 1962 в будинку розмістилася міська дитяча музична школа. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 300–301.

*ШЕВЧЕНКА, 37. Міська дитяча хорова школа. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 299–300.

*ШЕВЧЕНКА, 41. Колишній будинок Крайза, в якому було відкрито кінотеатр «Гігант». У радянський час – кінотеатр імені Войкова. Нині районний Центр культури та мистецтв. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 299.

*ШЕВЧЕНКА ПРОВУЛОК. Руські фільварки. Виборча дільниця № 39. Відходить від вулиці Франка; лежить між вулицями Шевченка та Каманіна. # → Шевченка, вулиця.

ШЕВЧЕНКУ МЕМОРІАЛЬНА ДОШКА. Урочисто відкрито 9 березня 1992 на будинку колишньої чоловічої гімназії в Старому місті (тепер корпус історичного факультету Кам'янець-Подільського державного університету). Напис на дошці: «У цьому будинку 1846 року перебував великий український поет, художник, революційний демократ Т. Г. Шевченко».

ШЕВЧЕНКУ ПАМ'ЯТНИК. Новий план. Встановлено біля міського Будинку культури (Шевченка, 20). Урочисто відкрито 19 травня 2000. Автор пам'ятника – молодий скульптор з Хмельницького, лауреат малої Шевченківської премії (1999) Богдан Мазур. * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 279; Шевченківські лауреати: Енциклопедичний довідник. – К., 2001. – С. 320.

Шидлівка, село. Внаслідок ухвали облвиконкому від 12 січня 1967 про об'єднання населених пунктів, які злилися, приєднано до села Привітне. * Повідомлення // Прапор Жовтня. – 1967. – 25 лютого. – С. 1; Томчишина Н. І., Коваленко С. Л. Кам'янець-Подільський район (1923–1998 рр.): Інформаційний довідник. – Кам'янець-Подільський, 1998. – С. 29.

ШИРОКОЕКРАННИЙ ФІЛЬМ. У Кам'янці-Подільському вперше показано в кінотеатрі «Родина» 30 червня 1958. Це був фільм «Партизанська іскра». * Апаратура для широкоекранного кіно // Прапор Жовтня. – 1957. – 22 грудня. – С. 4; Провозен І. Широкий екран у Кам'янці-Подільському // Радянська Кам'янеччина. – 1958. – 2 липня. – С. 4.

ШИРОКОФОРМАТНИЙ ФІЛЬМ. У Кам'янці-Подільському вперше показано 20 лютого 1967 у кінотеатрі імені Войкова. Це була «Наташа Ростова» – друга серія фільму «Война и мир». Перший в Україні широкоформатний кінотеатр «Україна» відкрито 1964 в Києві. * Пропонують кіноглядачі // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 лютого. – С. 4; Широкоформатний екран // Прапор Жовтня. – 1967. – 18 лютого. – С. 4.

ШІСТНАДЦЯТА ШКОЛА. Сучасна адреса – Північна, 102. Збудовано на 1176 учнівських місць. Відкрито 4 листопада 1977. 24 вересня 1983 у школі відкрито музей Микити Годованця. Серед учителів – Алла Григорівна Федірко. Серед учнів – Олексій Кошель. Директори: Володимир Красицький, Владлен Коваленко, від 10 квітня 2001 – В'ячеслав Ніколайчук. * Середня школа № 17: Будівельна карта міста // Прапор Жовтня. – 1977. – 4 лютого. – С. 2; Мельник В. Три розмови про відставання: Увага: Пусковий об'єкт! // Прапор Жовтня. – 1977. – 1 квітня. – С. 2; До нового навчального: Офіційний відділ // Прапор Жовтня. – 1977. – 26 липня. – С. 3; Гасюк І. Свято у столиці байки // Радянське Поділля. – 1983. – 27 вересня. – С. 4; Покотило І. Свято байки в Кам'янці // Прапор Жовтня. – 1983. – 28 вересня. – С. 4; Федірко А. Школа з вулиці Жовтневої революції // Прапор Жовтня. – 1986. – 2 грудня. – С. 4; Шпильова В. Коріння і крона: Нарис // Прапор Жовтня. – 1989. – 8 липня. – С. 2; В директорському кріслі – соросівський лауреат // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 20 квітня. – С. 1; Шпильова Віра. Народився «Артек» на Поділлі: Вперше // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 17 серпня. – С. 6; Гайдамашко В. Перша чверть століття ЗОШ № 16 // Кам'янець-Подільський вісник. – 2002. – 15 листопада. – С. 3.

*Шкільна вулиця. Первісна назва частини сучасної вулиці Тімірязєва, що проходила через Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом); інша назва – Училищна. У часи німецької окупації назва з лютого 1942 до березня 1944 частини сучасної вулиці Тімірязєва, що проходила через Польські фільварки та Новий план.

*ШКІЛЬНА ВУЛИЦЯ. Індивідуальна забудова в селі Довжок на міських землях. Назву надав міськвиконком 23 січня 1990.

*Шкільний провулок. Селище Смирнова. Нині (з 17 лютого 1967) провулок Голованівського-Барського. # Проходить повз садибу школи № 10.

«ШКІЛЬНИЙ АВТОБУС». * На своїх автобусах – до школи!: Добра новина // Подолянин. – 2002. – 11 січня. – С. 1; До уваги батьків! // Подолянин. – 2002. – 11 січня. – С. 1.

ШКОЛА-ІНТЕРНАТ № 1. Відкрито 1 вересня 1956 як середню школу-інтернат. 1961 завершено спорудження навчального корпусу та гуртожитку на 340 місць (сучасна адреса – Пановецька, 11). Згідно з ухвалою міськради від 14 червня 1993 на базі школи-інтернату № 1 відкрито з 1 вересня 1993 педагогічний ліцей. Директори: [1961] – Ольга Андріївна Боровик (1921–1993); Василь Драненко; від 1986 – Микола Володимирович Павлюк; 1956–1964 у школі-інтернаті № 1 працював Євген Миколайович Баценко. * До відома батьків // Прапор Жовтня. – 1956. – 3 серпня. – С. 4; Будівництво школи-інтернату в нашому місті / Малюнок Д. Брика // Прапор Жовтня. – 1961. – 15 липня. – С. 1; Герасимчук А. Вони житимуть при комунізмі // Прапор Жовтня. – 1961. – 17 жовтня. – С. 4; Лаврик Л., Білоус В., Грабовська Е. Рейд збагатив учнів: В наших учбових закладах // Прапор Жовтня. – 1967. – 27 грудня. – С. 4; Варнавський І. Юшки захотіли… // Прапор Жовтня. – 1968. – 3 січня. – С. 3; Добжанський С. Навчальному року назустріч // Прапор Жовтня. – 1968. – 17 травня. – С. 3; Павлюк М. Хто руку подає: Шефська допомога діє // Прапор Жовтня. – 1990. – 1 червня. – С. 2; Перша школа-інтернат // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 13; Марковська Наталія. Інтернат, ліцей, НВК: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 1 вересня. – С. 4.

ШКОЛА-ІНТЕРНАТ № 2. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 73 (на розі з вулицею Гагенмейстера). Відкрито 1961 як 8-річний навчальний заклад. Розміщується в будинку колишньої жіночої гімназії Славутинської. Перший директор (з 1961) – Антоніна Гаврилівна Панасенко (1919 – 24 січня 1985). Директором був (до 1985) Сергій Йосипович Дужев (17 березня 1949 – 18 січня 2002). Теперішній директор – Володимир Павлович Базилько. Вчителькою молодших класів з 1965 працювала Ада Федорівна Солдатова – керівник міського методоб'єднання вчителів початкових класів. * Базилько В. Учитись допомагають партнери: Кам'янець-Подільська школа-інтернат № 2 святкувала перше 40-річчя // Кам'янець-Подільський вісник. – 2001. – 1 червня. – С. 5; ...І друга школа-інтернат // Кам'янець у вересні. – 2001. – С. 13; Антоніна Гаврилівна Панасенко: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1985. – 26 січня. – С. 2; Дужев С. Майстер освітянської ниви: Вітаємо! // Прапор Жовтня. – 1985. – 26 січня. – С. 4.

ШКОЛА ГРАМОТИ, в Україні в часи Російської імперії однорічна або дворічна школа елементарного навчання, обмеженого заучуванням молитов, початками читання, письма й лічби. Ліквідовано після 1917. Школи грамоти було відкрито в селах: 1894 – Цівківці, 1895 – Татариски, 1897 – Кептинці, Суржа. * Школи грамоти // Гончаренко Семен. Український педагогічний словник. – К., 1997. – С. 336; Сесак І. В. Школи грамоти Поділля в кінці XIX ст. – на початку XX ст. // Матеріали IX Подільської історико-краєзнавчої експедиції. – Кам'янець-Подільський, 1995. – С. 227–229.

ШКОЛА КЕРІВНИХ КАДРІВ ДЛЯ КОЛГОСПІВ. * Відкрито в Кам'янці-Подільському 1948. Перший директор (1948–1964) – Павло Тимофійович Дмитренко (1904 – 5 вересня 1980). * Павло Тимофійович Дмитренко: [Некролог] // Прапор Жовтня. – 1980. – 10 вересня. – С. 4.

ШКОЛИ. 1 вересня 1944 в радянських школах хлопців і дівчат стали навчати окремо. * Оголошення Кам'янецького відділу народної освіти // Вісти. – 1922. – 23 липня. – С. 4; Горбенко, інспектор шкіл МВНО. Напередодні нового навчального року // Прапор Жовтня. – 1944. – 31 серпня. – С. 2; Реформі школи – належну базу // Прапор Жовтня. – 1987. – 13 травня. – С. 2; Реорганізації шкіл: прямі і зворотні // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 15 жовтня. – С. 3; Міркотан О. Робіть дітей, доки не позакривали школи!: Сесія // Подолянин. – 2003. – 11 квітня. – С. 2; Де взяти гроші для шкіл в «Нашому місті» знають: Прес-конференції // Подолянин. – 2003. – 18 квітня. – С. 2.

ШКОЛИ НА МІСЬКІЙ ДОШЦІ ПОШАНИ. На 7 листопада 1982 – середня школа № 15; на 7 листопада 1983 – середня школа № 16; на 7 листопада 1984 – середня школа № 8; на 1 травня 1985 – середня школа № 12; на 7 листопада 1985 – середня школа № 14; на 1 травня 1986 – середня школа № 16; на 7 листопада 1986 – середня школа № 5; 1 травня 1987 – середня школа № 14. * Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1982. – 5 листопада. – С. 1; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1983. – 2 листопада. – С. 1; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1984. – 30 жовтня. – С. 1; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1985. – 30 квітня. – С. 1; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1985. – 1 листопада. – С. 1; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1986. – 29 квітня. – С. 1; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1986. – 4 листопада. – С. 1; Дошка пошани // Прапор Жовтня. – 1987. – 29 квітня. – С. 1.

*Шляхетська вулиця. Старе місто. Давня назва нинішньої (від 11 вересня 1990) Домініканської вулиці. # На думку Ольги Пламеницької, назва вулиці підтверджує, що тут селилися заможні представники польської еліти. * Пламеницька О. Християнські святині Кам'янця на Поділлі. – К., 2001. – С. 81.

*ШМІДТА ВУЛИЦЯ. Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 2. Раніше вулиця Садова. З'єднує вулиці Пушкінську та Північну. # Шмідт Петро Петрович (1867 – 1906) – лейтенант Чорноморського флоту, один із керівників повстання на крейсері «Очаків». Є ще Шмідт Отто Юлійович (1891 – 1956) – математик, астроном, геофізик, дослідник Арктики, Герой Радянського Союзу (1937).

*Шолом-Алейхема вулиця. Старе місто. Радянська назва давнього та нинішнього (від 11 вересня 1990) провулка Гімназійного. # Шолом-Алейхем (насправді Рабинович Шолом (Соломон) Нохумович; 1859 – 1916) – єврейський письменник.

*Шолом-Алейхема вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Крупської (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Натомість 31 серпня 1993 міськвиконком розділив вулицю Крупської на дві й дав їм назви Гагенмейстера та Маршала Харченка. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

*Шолом-Алейхема узвіз. Старе місто. Одна з радянських назв нинішньої (від 11 вересня 1990) вулиці Зантуської. Інші назви – Гімназійний узвіз, вулиця Луначарського. # → Шолом-Алейхема, вулиця.

*ШОЛОХОВА ПРОВУЛОК. Підзамче. Виборча дільниця № 41. Відходить на північ від вулиці Папаніна. # Шолохов Михайло Олександрович (1905 – 1984) – російський письменник, автор романів «Тихий Дон», «Піднята цілина». Лауреат Нобелівської премії (1965), двічі Герой Соціалістичної Праці (1967, 1980).

*Шолохова другий провулок. Підзамче. Нині (від 19 серпня 1977) провулок академіка Данила Заболотного. # → Шолохова, провулок.

ШОСЕ – дорога з твердим покриттям для магістрального руху автомобільного транспорту. В Кам'янці-Подільському п'ять шосе: Жванецьке та Орининське на Підзамчі, Хмельницьке, Нігинське та Голосківське на півночі міста.

ШОСТА, школа. Селище Першотравневе. Адреса – Молодіжна, 7. Будівництво школи на 1176 учнівських місць розпочато в березні 1975. Школу зводило будівельно-монтажне управління «Промжитлобуд». Заняття в школі розпочалися 1 вересня 1976. Вже під час навчального року добудовано їдальню, спортивний та актовий зали. Директори: від 20 липня 1976 – Леонід Анатолійович Єнтц, Людмила Іванова, Василь Слободянюк, Антон Віталійович Найчук, Наталія Сопільник, від 12 грудня 2005 – Олена Леонідівна Кузема. В школі працює хореографічний ансамбль «Гілея». * Митинецький В. Для цементників: Новобудови // Прапор Жовтня. – 1975. – 5 березня. – С. 3; Ужицька Г. Перше десятиліття: У наших навчальних закладах // Прапор Жовтня. – 1986. – 2 вересня. – С. 3; Семенова Н. Дзвоник через чверть століття: ЗОШ № 6 – 25 років // Подолянин. – 2001. – 7 вересня. – С. 4; Молода, а вже директор: Кадри // Подолянин. – 2005. – 16 грудня. – С. 2; Довгань Альона. Школа цементників зміцніла на 30 років // Фортеця. – 2006. – 31 серпня. – С. 2; Резнікова Вікторія. Шоста: Крізь роки // Подолянин. – 2006. – 1 вересня. – С. 5.

ШПАКИ, родина співочих птахів. Близько 105 видів, в Україні – 2. Шпак звичайний (Sturnus vulgaris) – численний вид фауни Кам'янця-Подільського. Гніздиться по всій території міста. В окремі роки зимує в невеликій кількості. * Шпаки // Універсальний словник-енциклопедія. – 4-е видання. – 2006. – С. 1405; Бабій В. Зимують шпаки // Прапор Жовтня. – 1976. – 24 січня. – С. 4; Матвєєв М. Д. Орнітофауна м. Кам'янець-Подільський та його околиць // Біорізноманіття Кам'янця-Подільського. – Львів, 2004. – С. 166.

*ШПИТАЛЬНА ВУЛИЦЯ. Старе місто. → Госпітальна.

*Штабний провулок. Польські фільварки. Назву надала міська дума 15(27) лютого 1900, а 1902 затвердило Міністерство внутрішніх справ Росії. Перейменовано на провулок Ульянової. Тепер (від 16 вересня 1993) вулиця Ісайї Кам'янчанина.

«ШУКАЧ», дитячий клуб.

Шульмінського будинок. Старе місто. Сучасна адреса – Зарванська, 10 (на розі з Петропавлівською вулицею). Олександр Шульмінський був до 1917 головою міської управи. Його дружина Олімпіада Пащенко – подвижниця українського просвітництва. * Яворська Ю. Нащадок Шульмінських: Гості міста // Кам'янець-Подільський вісник. – 1993. – 7 липня. – С. 2; Аргентинський гість із Зарванськими коренями // Подолянин. – 1993. – 10 липня. – С. 1; Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 194–196.

ШУСТІВЦІ, село. Центр сільської ради (підпорядковані села – Ніверка, Нововолодимирівка, Чорнокозинці). Розташувалося на лівому березі Збруча. 1993 надано статус четвертої зони посиленого радіоекологічного контролю. У селі народилися: педагог Алла Григорівна Федірко (5 травня 1940), кандидат фізико-математичних наук Олександр Анатолійович Андреєв (19 червня 1952), доктор сільськогосподарських наук Василь Іванович Овчарук (19 червня 1952), викладач англійської мови Світлана Михайлівна Федірко (13 лютого 1956), директор міської друкарні Віктор Петрович Єрменчук (13 січня 1965). * Шустівці // Історія міст і сіл Української РСР. Хмельницька область. – К., 1971. – С. 364; Шуханова Тетяна. Її кут зору: 6 жовтня – День працівників освіти // Подолянин. – 2002. – 4 жовтня. – С. 3.

ШУСТОВЕЦЬКА СІЛЬСЬКА РАДА (ТЕРИТОРІАЛЬНА ГРОМАДА). Входять села Шустівці, Чорнокозинці, Ніверка, Нововолодимирівка. За підсумками Всеукраїнського перепису населення (за станом на 5 грудня 2001): постійного населення – 1283 (чоловіків – 572, жінок – 711). Голови: Микола Петрович Сарахман, Микола Танасков, Михайло Володимирович Гасюк (вперше обрано 9 січня 2005; переобрано 26 березня 2006). * Тепер головуватиме у Шустівцях: Кам'янеччина // Подолянин. – 2005. – 14 січня. – С. 2; Їх обрали до Шустовецької сільської ради // Край Кам'янецький. – 2006. – 6 квітня. – С. 2; Голови та депутати селищної і сільських рад району V скликання, обрані на виборах 26 березня 2006 року // Край Кам'янецький. – 2006. – 27 квітня. – С. 2; Стефанюк Микола. Люди чекають більшої віддачі: Місцеве самоврядування // Край Кам'янецький. – 2006. – 17 серпня. – С. 2.

ШУТНІВЦІ, село. Входить до Устянської сільської ради. Розташувалося на річці Смотрич (між вищими по течії Панівцями та нижчими по течії Цвіклівцями). Відоме в документах із другої половини 17 століття. Належало Потоцьким, Коссаковським, В'єлегорським, від 1759 – Старжинським. За даними на 1893: 96 дворів, 538 мешканців. Від початку 18 століття була дерев'яна Преображенська церква, яка близько 1746 згоріла від блискавки. 1747 збудовано й освячено нову церкву – також Преображенську, також дерев'яну. Згоріла 21 травня (2 червня) 1881. При пожежі церкви вигоріло майже все село. 12(24) квітня 1888 закладено новий храм, урочисто освячено 13(25) жовтня 1891. Церкву в ім'я святого Григорія, просвітителя Вірменії збудовано на кошти княгині Ганни Михайлівни Хілкової в пам'ять про її покійного чоловіка Григорія Дмитровича Хілкова. Серед ікон, які Хілкова пожертвувала храму, була невелика древня ікона Божої Матері Троєручиці. В часи войовничого атеїзму ікону було знищено. У наш час її заново написано й 14 травня 2006 повернено в Свято-Григоріївську церкву (спонсорську допомогу надав Віктор Іванович Миронюк). 1887 в селі відкрито церковнопарафіяльну школу. У селі народився Микола Іванович Любенчук (31 липня 1946 – 17 липня 1997) – народний депутат України (1990–1994). * Сецинский Е. Исторические сведения о приходах и церквах Подольской епархии. Каменецкий уезд. – Каменец-Подольский, 1895. – С. 135–137; Сокальський Сергій. Повернення святині: Духовність // Подолянин. – 2006. – 19 травня. – С. 2.

ЩЕБЕНЕВИЙ ЗАВОД. * Встановлюють асфальтну установку: По нашому місту // Прапор Жовтня. – 1957. – 14 серпня. – С. 3.

ЩЕДРІВКА, старовинна українська обрядова новорічна пісня. На темі захованого турецького скарбу в Кам'янці-Подільському побудовано подільську щедрівку «Ой над полем над Поповим», записану Оленою Аліксійчук. * Ковальчук В. Г., Ткачук А. В. Колядки і щедрівки Ушицького повіту в працях П. П. Чубинського // Освіта, наука і культура на Поділлі: Збірник наукових праць. – Т. 2. – Кам'янець-Подільський, 2002. – С. 33–35; Ой над полем над Поповим: Щедрівка // Печенюк М. А. Музиканти Кам'янеччини. – Хмельницький, 2003. – С. 37.

«ЩОРС», фільм Олександра Довженка. У вересні 1938 окремі епізоди фільму (розмова Щорса і Боженка з Таращанською бригадою, бої під Бердичевом, відступ Київського полку з Бердичева і вступ у Бердичів петлюрівських частин, бої на єврейському кладовищі, розмова Щорса з шофером Романом Клименком) знімалися в Кам'янці-Подільському. В ролі Щорса знімався Євген Самойлов, у ролі Василя Боженка – Іван Скуратов, оператором фільму був Юрій Єкельчик. На екрани «Щорс» вийшов не в грудні 1938, як планував Довженко, а 1 травня 1939. * Знімання фільму «Щорс» в Проскурові // Червоний кордон. – 1938. – 6 вересня. – С. 4; Хоменко Вiт. [Віталій]. Бригада режисера Довженка в Кам'янцi // Червоний кордон. – 1938. – 16 вересня. – С. 4; Знімання фільму «Щорс» у Кам'янець-Подільську // Сталінська молодь. – 1938. – 16 вересня. – С. 4.

*ЩОРСА ПРОВУЛОК (у списку дільниць – вулиця). Польські фільварки (буфер між Польськими фільварками та Новим планом). Виборча дільниця № 16. Давня назва – Семінарський, згодом Перший Семінарський провулок. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Олександра Олеся. З'єднує вулиці Укмергеську та Каліську. Протяжність провулка – один квартал (один будинок справа, один будинок зліва). # Щорс Микола Олександрович (6 червня 1895 – 30 серпня 1919) – більшовицький військовий діяч, у радянських енциклопедіях кваліфікований як «герой громадянської війни на Україні». У Кам'янці-Подільському у вересні 1938 Олександр Довженко зняв низку сцен кінофільму «Щорс» (1939). У вересні 1949 Кам'янець-Подільський відвідала дружина Щорса – Ф рума Юхимівна Ростова-Щорс (Хайкіна-Ростова). Вона, зокрема, провела зустрічі в читальному залі міської бібліотеки для дорослих (6 вересня), в театрі імені Шевченка (7 вересня), в педагогічному інституті, в палаці піонерів; міській дитячій бібліотеці подарувала фото Щорса-юнака. * Зустрічі кам'янчан з дружиною М. О. Щорса // Прапор Жовтня. – 1949. – 9 вересня. – С. 2; Ф. Є. Ростова-Щорс у піонерів і студентів // Прапор Жовтня. – 1949. – 14 вересня. – С. 2; Культурна хроніка // Прапор Жовтня. – 1949. – 18 вересня. – С. 2; Черенько М. Легендарний Щорс: До 70-річчя з дня народження // Прапор Жовтня. – 1965. – 5 червня. – С. 4; Легендарний герой // Прапор Жовтня. – 1967. – 20 вересня. – С. 1; Гончаров П. Йшли полки з боями: Далеке – близьке // Прапор Жовтня. – 1988. – 9 січня. – С. 2–3; Будзей О. Щорса: Ім'я на мапі міста // Подолянин. – 2004. – 21 травня. – С. 6; Кому мешал «украинский Чапаев»? // 100 знаменитых загадок истории. – Харьков, 2005. – С. 323–330.

*ЩОРСА, 1. 90-квартирний житловий будинок. Прийнято в експлуатацію 1976. Спорудив трест «Кам'янець-Подільськпромбуд» для своїх працівників. * Бережімо житловий фонд: З сесії міської Ради депутатів трудящих // Прапор Жовтня. – 1977. – 1 березня. – С. 1; Спектор О. Зацвіло алое // Прапор Жовтня. – 1984. – 16 червня. – С. 4.

ЮВІЛЕЙНА МОНЕТА. В Україні від 1995 випускаються ювілейні та пам'ятні монети. Серед них є одна, присвячена уродженцю Кам'янця-Подільського. Це ювілейна монета «Микола Бажан» номіналом 2 гривні, введена в обіг 26 липня 2004. Монету масою 12,8 г і діаметром 31 мм виготовлено з нейзильберу. Наклад – 30 тисяч штук. На реверсі є портрет поета та два написи: «Микола Бажан» і «1904–1983». * Ювілейні та пам'ятні монети. – Серпень 2005. – С. 46.

«ЮВІЛЕЙНИЙ», універмаг. Новий план. Сучасна адреса – Лесі Українки, 30 (на розі з вулицею Соборною). Будівництво розпочато в грудні 1965, завершено восени 1967. Раніше на цьому місці була автобусна станція. Двоповерховий, на 100 робочих місць. Став найбільшим торговельним підприємством міста. Директори: Віктор Никифорович Андрушко, Іван Зелінський. # Названо на честь 50-річчя Великого Жовтня. * Медведовський І. Міська новизна // Прапор Жовтня. – 1966. – 1 січня. – С. 3; Риба І. Йшов маршрутом автобус: Про людей хороших // Прапор Жовтня. – 1966. – 17 червня. – С. 2; Будується універмаг: Завтрашнє обличчя нашого міста // Прапор Жовтня. – 1966. – 30 липня. – С. 4; Туровський А. Коли відкриються двері універмагу? // Прапор Жовтня. – 1967. – 8 серпня. – С. 2; Туровський А. Напередодні: Репортаж // Прапор Жовтня. – 1967. – 1 листопада. – С. 3; [Фотофакт] // Прапор Жовтня. – 1967. – 11 листопада. – С. 3.

«ЮЗЕФ АНТОНІЙ РОЛЛЄ: ЖИТТЯ, ДІЯЛЬНІСЬ, ТВОРЧІСТЬ», монографія Стефанії Баженової. Перше видання побачило світ 2001, друге (доповнене й перероблене) – 2002. Вперше в українській історичній науці та літературі зроблено спробу систематизувати й узагальнити життєопис, громадсько-просвітницьку діяльність й творчість широко відомого в Європі в другій половині 19 століття талановитого лікаря, історика, археографа, письменника, який половину свого життя (від 1861 до 1894) мешкав у Кам'янці-Подільському. * Йосип Йосипович повертається: На книжкову полицю // Подолянин. – 2001. – 31 серпня. – С. 4.

ЮНІ ІСПЕКТОРИ РУХУ (ЮІР). Загін ЮІР діє в другій школі від 1976. * Логінова Тамара. Загону юних інспекторів руху – 30!: Ювілей // Подолянин. – 2006. – 16 червня. – С. 5.

ЮНІ НАТУРАЛІСТИ (ЮННАТИ). У Кам'янці-Подільському міську станцію юних натуралістів створено 1973. Нині МЕНЦУМ. * Стояновський С. Юннати // Прапор Жовтня. – 1977. – 1 жовтня. – С. 4.

«Юність», кафетерій. Відкрито в листопаді 1966 у 80-квартирному будинку (Пушкінська, 46). Мав обідній зал на 50 місць. 1985 реорганізовано в безалкогольне кафе «Кулішня». * Завітайте в «Юність» // Прапор Жовтня. – 1966. – 23 листопада. – С. 3; Гітіліс Є. Громадському харчуванню – повсякденну увагу // Прапор Жовтня. – 1967. – 5 квітня. – С. 2; Вірич Г. На гостину до «Кулішні»: Як Вас обслуговують? // Прапор Жовтня. – 1985. – 3 грудня. – С. 3.

«ЮНІСТЬ», міський конкурс патріотичної, комсомольської, ліричної пісні. Вперше проведено 1968. * Вальков Є. «Юність-76» – свято пісні // Прапор Жовтня. – 1976. – 3 березня. – С. 4; Савич Є. Свято пісні, свято юності // Прапор Жовтня. – 1978. – 22 лютого. – С. 4.

«ЮНІСТЬ», кінотеатр, згодом – молодіжний центр. Черемушки. Сучасна адреса – проспект Грушевського, 15. Будівництво розпочато 4 січня 1972. Відкрито 20 грудня 1975. Великий і малий зали на 800 і 300 глядачів. Перші фільми, показані в кінотеатрі: «Любовь земная» і «Афоня». 18 січня 1979 з глядачами зустрілися актори Наталя Наум, Кость Степанков. 7 липня 1988 в кінотеатрі відбувся благодійний кіновечір з участю акторів Леоніда Кулагіна, Пауля Буткевича, Олександра Кознова, Яни Друсь, Ольги Кабо, постановника трюків Олександра Іншакова. 31 серпня 1994 на прибудові-сходах до кінотеатру відкрито салон-люкс «Іоланта». У МЦ виступали народні депутати України Олександр Мороз, Іван Чиж – 24 грудня 1988, Євген Марчук, Сергій Пересунько – 20 березня 1999. 16 липня 1998 у МЦ презентовано диско-клуб і дитяче кафе. 2 березня 1999 відновлено роботу малого кінозалу. * Тищук М. Будується кінотеатр // Прапор Жовтня. – 1972. – 8 січня. – С. 2; «Юність» гостинно відчиняє двері // Прапор Жовтня. – 1975. – 20 грудня. – С. 3; Кінотеатр «Юність» у м. Кам'янці-Подільському / Ліногравюра С. Кукурузи // Прапор Жовтня. – 1976. – 17 вересня. – С. 4; Шановні кам'янчани та гості міста // Прапор Жовтня. – 1988. – 5 липня. – С. 4; Россадюк Н. У фонд Старого міста // Прапор Жовтня. – 1988. – 16 липня. – С. 1; Жмудовська О. Кам'янець та «Іоланта»: кохання з першого погляду // Подолянин. – 1994. – 15 вересня. – С. 3; Гайдамашко В. «Юність»: за справу береться «Професіонал» // Кам'янець-Подільський вісник. – 1996. – 20 січня. – С. 1; Матусяк Т. «Юність» – це класно // Кам'янець-Подільський вісник. – 1998. – 18 липня. – С. 1; Матусяк Т. «Юність» запрошує до кінозалу: Приємно // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 5 березня. – С. 3; Євген Марчук відвідав місто: Візити // Кам'янець-Подільський вісник. – 1999. – 26 березня. – С. 1; Будзей О. Кінотеатр на Черемушках: Біографія будинку // Подолянин. – 2004. – 19 листопада. – С. 6.

«ЮНІСТЬ», спортивно-оздоровичий табір Кам'янець-Подільського державного педагогічного інституту. Споруджено 1958–1960 силами студентів, співробітників і викладачів у парку колишнього графського маєтку на околиці приміського села Голосків. Щоліта на його базі проводилася оздоровчо-спортивна та фізкультурно-масова робота серед студентів інституту. * Кам'янець-Подільський державний університет: минуле і сьогодення. – Кам'янець-Подільський, 2003. – С. 117.

«ЮРГАРАНТ», юридична фірма. Створено 1995. Один з ініціаторів створення та засновників – Володимир Петрович Бокуліч. * Міркотан Ольга. Спільні справи Гіменея і Феміди: 8 жовтня – День юриста // Подолянин. – 2002. – 4 жовтня. – С. 3.

ЮРИДИКА – хутір, що належить католицькому монастиреві (кляштору) [Шкурко, 126]. Дільниця в межах міста або його передмістя, вилучена з-під міського судівництва, що підлягала окремому відомству й суду [Петров-2001, 16]. На Руських фільварках було (до 1833) дві юридики – Кармелітська та Тринітарська, на Польських фільварках – Францисканська, Єзуїтська, на березі Смотрича – Зіньковецька юридика.

ЮСТИЦІЇ, міське управління. Включає два відділи: виконавчої державної служби та (від 1 січня 2000) реєстрації актів громадянського стану (РАГС). Начальники: від 1998 – Володимир Петрович Бокуліч (народився 12 листопада 1958). * Міркотан Ольга. Спільні справи Гіменея і Феміди: 8 жовтня – День юриста // Подолянин. – 2002. – 4 жовтня. – С. 3.

«ЯВІР», чоловічий вокальний квартет. Неодноразово виступав у Кам'янці-Подільському. 30 травня 1971 був участником свята мистецтв на міському стадіоні. 29 червня 1969 двічі виступав на міському стадіоні в святі мистецтв «Зорі над Бугом». На 15 червня 1987 було заплановано самостійний виступ ансамблю в міському Будинку культури. * Собчук В. Свято мистецтв // Прапор Жовтня. – 1971. – 2 червня. – С. 4; Рахов П. В неділю на стадіоні: Щоденник мистецтв // Прапор Жовтня. – 1969. – 2 липня. – С. 4; Мар'янчук Н. У гостях – мистецька Україна // Прапор Жовтня. – 1987. – 6 червня. – С. 4.

«ЯВІР», український танцювальний самодіяльний ансамбль з Торонто. Керує колективом Олександр Небесний – випускник історичного факультету Кам'янець-Подільського педагогічного інституту, від 1993 живе в Канаді. 24 серпня 1996 «Явір» виступав у Кам'янці-Подільському на святковому концерті з нагоди п'ятої річниці незалежності України. * «Небесні» танцюристи із Торонто // Кам'янець у серпні. – 2001. – С. 18.

ЯВОРНИЦЬКОГО ПРЕМІЯ – найвища нагорода Всеукраїнської спілки краєзнавців (ВУСК), яка щорічно вручається за вагомий внесок у розвиток українського краєзнавчого руху індивідуальним і колективним членам ВУСК. Засновано 1991. Наприкінці 2005 лауреатами стали історики з Кам'янець-Подільського державного університету Лев Васильович Баженов, Іван Васильович Рибак, Віктор Олексійович Савчук. # Яворницький Дмитро Іванович (1855–1940) – історик, археолог, етнограф, фольклорист, письменник. В центрі наукових інтересів ученого було запорізьке козацтво. * Санцевич А. Яворницький Дмитро Іванович // Малий словник історії України. – К., 1997. – С. 459; Верменич Я. В. Всекраїнська спілка краєзнавців // Енциклопедія історії України. – Т. 1. – К., 2005. – С. 655; Жнива К-ПДУ: Нагороди // Подолянин. – 2006. – 13 січня. – С. 2.

*ЯКІРА ВУЛИЦЯ. Селище Смирнова. Виборча дільниця № 14. Первісну назву – провулок Малий – 5 червня 1947 надав міськвиконком. 27 липня 1959 виконком, даючи найменування вулицям нового планування північної частини селища, ухвалив продовжити провулок на північ (за вулицю Хмельницьку до вулиці Пархоменка). 17 лютого 1967 перейменовано на вулицю Якіра – на ознаменування 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції. Була пропозиція топонімічної комісії, оприлюднена 16 жовтня 1991, перейменувати на вулицю Ольги Кобилянської. З'єднує вулиці Пархоменка та Ватутіна. Пертинає вулиці Хмельницьку, Мічуріна, Лисенка. # Якір Йона Еммануїлович (1896 – 1937) – радянський військовий діяч. Командарм першого рангу (1935). Репресовано та розстріляно.

Янчинці, село. Тепер, відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 4 червня 1945, Колибаївка.

Яр-Козодавинецький, село. Увійшло, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, до складу села Каштанівка.

Яр-Косиковецький, село. Увійшло, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, до складу села Липи.

Яр-Крушанівський, село. Увійшло, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, до складу села Крушанівка.

Яр-Нефедовецький, село. Увійшло, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, до складу села Лучки.

Яр-Приворотський, село. Увійшло, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому від 10 березня 1960, до складу села Привороття.

Яр-Рункошівський, село. 10 березня 1960, відповідно до ухвали Хмельницького облвиконкому, разом із селами Малий Рункошів, Великий Рункошів об'єднано в село Рункошів.

ЯРОСЛАВА МУДРОГО, відзнака Академії наук вищої школи України (АН ВШУ). Серед лауреатів із Кам'янця-Подільського: 2002 – Іон Винокур. * Гаврищук Анатолій. Висока нагорода Іона Винокура: Знай наших! // Подолянин. – 2002. – 8 лютого. – С. 1.

*Ярослава Мудрого, вулиця. Цю назву топонімічна комісія запропонувала для вулиці Жовтневої революції (пропозицію оприлюднено 16 жовтня 1991). Натомість міськвиконком 1 червня 1992 повернув вулиці Жовтнвої революції попередню назву – Північна. * Які нові назви? // Кам'янець-Подільський вісник. – 1991. – 16 жовтня. – С. 4.

ЯРУГА, село. Входить (як і Станіславівка) до Врубловецької сільської ради. Лежить на південний захід від села Врублівці, поблизу річки Дністер. Відоме від початку 18 століття. За даними на 1998: дворів – 115, мешканців – 204.

«ЯСА», художній фільм (Київська кіностудія імені Доженка). Знімався, зокрема, 1989 в Кам'янці-Подільському. * Один із робочих моментів зйомок / Фото І. Свідера // Прапор Жовтня. – 1989. – 30 вересня. – С. 2.

«ЯСИНЕЦЬ», студентський хор Кам'янець-Подільського державного університету. Керівник Марія Василівна Кузів. * Шпильова Віра. Музична стратегія для Кам'янця: Актуально // Голос України. – 2006. – 17 червня. – С. 12.

ЯЦЕКА СВЯТОГО, хвіртка («Futra Sw. Jacka»). Старе місто. Відновлена брамка, через яку з вулиці Кузнечної можна зайти до садиби палацу католицького єпископа (Францисканська, 2). Брамку завершує білокам'яна арка, увінчана скульптурою янгола. На арці з боку двору є напис латиною «Avorum respіce mores» («Пам'ятайте звичаї предків»). * Кам'янець-Подільський: Туристичний путівник. – Львів, 2003. – С. 168.