У головне меню | на зміст | далі

3. ХАРАКТЕРИСТИКА ПРИРОДНИХ ЛАНДШАФТІВ

Достатньо ґрунтовна характеристика природних ландшафтів (як і інших складових територій) була наведена в Проекті створення національного парку, що послугувало включенню їх до складу парку. Для повноти проекту продається стисла характеристика природних ландшафтів.

За геоморфологічними відзнаками територію Хмельницької області умовно можна поділити на три частини: Подільська терасова рівнина, Волинське плато та Подільське плато, кожна з яких має характерні риси природних ландшафтів.
Подільська терасова рівнина, яка займає північну частину, має знижені слабохвилясті ландшафти з невеликими піщаними горбами та заболоченими ділянками.
Волинське плато має загальний нахил до Подільської рівнини і простягається до пойми річки Південний Буг. За рельєфом - це хвилясте плато з невеликими балками, неглибокими "блюдцями" і видолинками.
Подільське плато простягається на південь від річки Південний Буг до Дністра. Місцевість плато порізана річками і глибокими балками щ великими масивами лісових насаджень.
В межах південно-західної частини плато розташований державний національний природний парк, характерною ландшафтною особливістю якого являються Товтри.
Товтри - унікальна ландшафтна система, яка простягнулася на 90 км від смт Сатанів на півночі до с.Китайгород Кам'янець-Подільського району. Їх площа досягає 25,0 тис.га, з яких 15,0 тис.га вкриті лісом.
Товтрова гряда - оригінальне геологічне утворення, яке має важливе паркове, навчальне та природоохоронне значення.
Однією з особливостей ландшафту парку є наявність річок приток Дністра, які перетинають Товтровий кряж в меридіональному напрямку: Збруч, Жванчик, Смотрич, Тернава, Студениця, Ушиця і Колос.
Річки течуть в глибоких каньйоноподібних долинах з обривистими берегами.
Долини річок -неширокі: від кількох десятків метрів до 1,0-1,5 км, що обумовлює наявність закритих та напіввідкритих типів ландшафтів.
Для берега Дністра, який є південною межею природного парку, характерні відкриті типи ландшафтів в безліччю видових майданчиків дальніх мальовничих перспектив.
Сприятливі кліматичні умови і горбисторозсічений рельєф парку обумовили формування лісових ландшафтів та розмаїття рослинного світу.
Основну ландшафтну і природну цінність природного парку складають масиви рослинних угрупувань змішаних широколистяних лісів, так званих дібров Подільського типу, представлених грабово-дубовими, грабово-ясеневими, грабово-дубово-буковими, а також чисто буковими і грабовими лісами та лісами дуба скельного.
В загальній площі ландшафтів природного парку науковий інтерес представляють ділянки степової, лучно-степової та скельно-вапняної рослинності, які розташовані на безлісих товтрах, крутосхилах Дністра, Жванця, Смотрича, Тернави, Ушиці.
Значну площі парку займають відкриті типи ландшафтів сільськогосподарських угідь, луків, долин річок.
Огляд природних особливостей території природного парку показує, що в його межах переважають закриті типи ландшафтів - 33 тис.га, або 87,3% площі При цьому відкриті ландшафти складають 9,8%, а напіввідкриті - всього 2,9% площі (табл.3.1).
Зазначимо, що типи ландшафтів, визначені для всіх категорій земель, крім тих, що мають лінійні форми, а також антропогенний характер (населені пункти, споруди інженерної інфраструктури та ін.).
При подальшому використанні території парку для різної мети корінних змін в розподілі земель за типами ландшафтів в межах лісового фонду в період 10-30 років не відбудеться.

Таблиця 3.1. Розподіл лісових земель природного парку за типами ландшафтів (в розрізі землевласників і землекористувачів)

У зв'язку з плановим створенням лісових культур на зрубах, прогалинах, додаткових площах, а також переводом незімкнутих лісових культур у вкриті лісовою рослинністю землі слід передбачити збільшення площі закритих ландшафтів на 1,5-7,0%.
Оскільки національний природний парк є природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою і науково-дослідною установою в цілому, ландшафт парку (як рекреаційної установи) - можна віднести до рекреаційних типів ландшафту.
Рекреаційний ландшафт парку визначається як комплексна територіальна природно-антропогенна система, що формується з метою організації рекреаційної діяльності, а також виконання інших функцій.
Напрямки та інтенсивність функціонального використання рекреаційних ландшафтів залежить від їх естетичної якості, пейзажної різноманітності.
В основу естетичної оцінки ландшафтів регульованої рекреації показана десятибальна система за узагальненими критеріями, кожний із яких характеризує наявність: рекреаційних насаджень; водних просторів; рельєфу з допустимими ухилами; мальовничих ближніх та дальніх перспектив.
При значній площі рекреаційних територій, оцінка проводиться о вибірковим ідефікаційних ділянкам одного розміру (наприклад, 1,0 1,0 км). Результати оцінки розповсюджуються на всю територію, яка роглядається. Кількість ідефікаційних ділянок повинна покрити 40-50% території.
В результаті оцінки природно-рекреаційних ландшафтів виділяються:

- особливо привабливі ландшафти (10 балів), до яких всі оціночні елементи;
- привабливі території (8 балів), у складі яких відсутній один із елементів ландшафту;
- обмежено привабливі (5 балів) сформовані на основі двох елементів (насадження і рельєф);
- мало привабливі (2-3 бали) одноманітні лісові насадження.

Оцінка рекреаційних ландшафтів національного парку за визначеними критеріями показало, що всі ідефікаційні ділянки включають не менше чотирьох контрольних елементів і за якістю відносяться до категорії особливо привабливих і привабливих для рекреації територій, що складає 70-75% від території регульованої рекреації.
Крім того, залежно від напрямків рекреаційної діяльності та спеціалізації рекреаційних територій в межах парку виділяються три основні групи ландшафтів:

- з високою інтенсивністю рекреації (парки, пляжі, заклади стаціонарної рекреації);
- з середньою інтенсивністю рекреації (лісопарки, гідропарки, ліси);
- з обмеженим рівнем рекреації (селитебні території, господарського призначення та ін.).

Враховуючи, що основна рекреаційна діяльність парку - туризм і відпочинок на лісових територіях, важливим є оцінка ландшафтів за ступенями стійкості до рекреаційних навантажень на підставі державних будівельних норм, діючих методичних посібників з урахуванням функціонального використання території, бонітету лісу, ґрунтів, рельєфу та ін. (табл.3.2).

Таблиця 3.2. Розподіл земель лісового фонду за ступенем стійкості природних комплексів до рекреаційних навантажень

Таким чином, до другого ступеня стійкості ландшафтів до рекреаційних навантажень відносяться 69,7% загальної території природного парку.
При рекреаційних потребах, які можуть бути викликані не тільки природною, а й історико-культурною та іншою атрактивністю, запроваджуються архітектурно-планувальні та інженерно-технічні заклади, які забезпечують охорону природи та функціональне призначення ділянок та зон парку.

У головне меню | на зміст | далі