РОБІНЗОН - мережа магазинів туристичного спорядження

Допомога
Пошук
Учасники
Календар

Привіт Гість ( Вхід | Реєстрація )

Вислати повторно листа для активації

ТУРИСТИЧНИЙ ФОРУМ РОБІНЗОНА -> Активний відпочинок, мандрівки, спорядження -> Мандри та відпочинок

Подорож визначними місцями Західної України

Підписка на тему |
Розповісти другу |
Версія для друку

Grek

Дата: Jul 10 2007, 11:04 PM

Member

Група: Members

Повідомлень: 18

Користувач №: 599

З нами з: 28-May 07

„Хто не знає свого минулого, той не вартий свого майбутнього” – ці неоднозначні слова Максима Рильського згадались мені по приїзду із подорожі по історичним місцям Західної України. Іноді в пошуках „істини світу цього” ми їдемо „за тридев´ять земель”, при цьому не знаючи місць слави наших предків та й просто живописних місцин рідного краю.
Отож, в кінці червня 2007р. втрьох із друзями приймаємо рішення на 4-ох денне турне по Західній Україні. Для цього заправляємо повний бак автомобіля, беремо гітару та намет і вдосвіта рушаємо через Стрий на Івано-Франківськ. По дорозі милуємось краєвидами рідного Прикарпаття, проте зупинку плануємо в славному містечку Коломия. Опинившись в цьому місті зразу на язик нав’язується пісенька „Коломия не помия, Коломия місто; в Коломиї дівчатонька, як пшеничне тісто”. Дійсно врода місцевих кобіт в поєднанні із затишком та охайністю цього містечка створюють незабутню ауру, та бажання ще раз відвідати це місце. Звичайно одним із символів цього краю є писанка, і гріх було б не відвідати Коломийський музей писанки, та ознайомитись із історією виникнення та традиціями писанкарства.
Наступну зупинку по дорозі робимо в Чернівцях. Місто вражає кількістю зелені, квітів та фонтанчиками на спокійних та чистих вуличках обласного центру. Покидаючи Чернівці рухаємось 70 км на північний схід в одну із головних цілей нашої мандрівки – Хотин. Зважаючи на вечірній час, вирішуємо отаборитись неподалік замку. Для цього спускаємось по викладеній старою бруківкою дорозі до берега Дністра, де успішно розкладаємо намет. Стомлені тривалим переїздом із нетерпінням стрибаємо в Дністер; пропливши кілка метрів від берега, із-за зелені відкривається грандіозний вигляд могутнього замку. Один товариш наважується переплисти Дністер, при цьому додаючи собі та нам адреналіну, коли пливучи назад ледь не заплутався в сітях, які були розставлені рибалки. Далі на вогнищі готуємо шашлик, та під шум дощу залазимо в палатку де під гітару виспівуємо безліч українських пісень.
Наступного дня першим ділом їдемо в саму Хотинську фортецю. Про історію замку розповідати не буду, оскільки про все вдосталь можна прочитати на сайті http://www.castles.com.ua/n9n.html. Заплативши 3 грн. за паркування автомобіля, та 5 грн. за вхідний квиток рушаємо на оглядини. Пройшовши пам’ятник Сагайдачному, захисний рів та браму опиняємось в середньовіччі серед кам’яно-земельних укріплень, башт, кам’яної церкви, руїн турецького мінарету ну і власне самого замку, 40-метрові стіни якого грізно звиваються над Дністром. Хоча і невеликими темпами, проте проводиться відновлення замкового комплексу, на час нашого перебування групою студентів проводились розкопки на території фортеці.
Рушивши далі на 25 км потрапляємо в місто-музей Кам´янець-Подільський. Знову ж таки розповідати про „перлину на камені” можна дуже довго, а тому краще прочитати інформацію на сайтах: http://www.castles.com.ua/121.html, http://www.kamenets-tour.com. Але саме краще щоб зрозуміти про що йдеться, це місто треба обов’язково відвідати та відчути славний дух та велич наших предків. Хочеться тільки відмітити, що нам пощастило стати свідками зйомок фільму „Тарас Бульба”, що ще більше дозволило закарбувати спогади про „місто-фортецю”, адже споглядаючи на сцени кінних боїв польських лицарів та запорізьких козаків, штурм фортеці із зустрічним обстрілом з гармат, нехотячи уявою поринаєш в козацьке минуле.
Нехотячи розлучаємось із Кам’янцем та вирушаємо 60км на схід в місцину, яка має назву Бакота (http://www.castles.com.ua/bakota.html). Основний інтерес туристів сюди привертає скельний монастир ХІ століття, який знаходиться в 120-метровій білій скалі над Дністром, та який на даний час представляє собою келії та три печери довжиною до десяти метрів. Зі слів дослідників монастир був набагато більшим але був зруйнований в свій час татарами та пізніше практично повністю похований зсувом схилу гори. Біля монастиря, з гори виходять три цілющі джерела, за розповідями одне з яких може навіть сп´янити. Сам не пробував, оскільки був за кермом, а ось двом моїм друзям вечері „хміль” незвичайної води таки вдарив по голові. Ще чим можна відзначити Бакоту – це надзвичайна живописність природи в цьому місці: над широчезною затокою, утвореною на Дністрі, височіють білі вапнякові скелі вкриті акацієвим ліском. За даними метеорологів клімат тут влітку рівнозначний Ялтинському. І дійсно купаючись тут ми себе відчули не гірше ніж в Криму.
Отож переночувавши на скелі над Дністром наступного дня вирушаємо далі – в печеру Кристалічну. По дорозі заїжджаємо в Скалу-Подільську та оглядаємо руїни королівського замку 14ст. Печера знаходиться в селі Нижня Кривча (120 км з Бакоти). На даний час розвіданими є 23 км ходів по даній печері. Однак електрифіковано та пристосовано для екскурсій є 3 км оглядового маршруту. Заплативши 6 грн. екскурсоводу потрапляємо в підземне царство, де на шляху, вмикнувши уяву, можна зустріти і володара гори, і дівчину-полонянку, різноманітних звірів. Вражень від екскурсії додалось, коли повертаючись вузькими проходами, десь приблизно за 1 км до виходу, зникло світло. Враховуючи велику кількість відгалужених ходів, які ішли від основного маршруту, та вузькість деяких місць проходу, паніка та страх враз охопили екскурсійну групу. Але завдяки дарункам цивілізації – мобільним телефонам (точніше їх підсвітці) та неймовірним бажанням якнайшвидше вибратись назовні, група все-таки побачила світло в кінці тунелю. Неймовірна радість на обличчях людей на виході з печери свідчила чи то про враження від самої печери, чи то від нештатної ситуації, але однозначно запам’яталась усім.
Далі рухаємось 50 км на захід до Джуринського водоспаду (http://www.castles.com.ua/czerwonogrod.html) - найбільшого в України рівнинного водоспаду, висота перепадів якого сягає 16 м., а поруч знаходиться Червоноградський замок - одна з твердинь часів Галицько-Волинського князівства, розміщена на червоній скелі. Знаходимо біля підніжжя водоспаду місце для намету (туристів з наметами там було багацько). Знову розводимо багаття, вечеряємо та співаємо досхочу. Вранці приймаємо холодний душ у водоспаді та далі в дорогу. Заїжджаємо та оглядаємо „файне місто Тернопіль”, потім прямуємо в Кременець. Це невеличке містечко вміщує велику кількість цікавих для відвідин об’єктів: перше, на що можна звернути увагу при під‘їзді до Кременця, - це стрімка Замкова гора з руїнами фортеці, окрім цього варті уваги парафіяльний костел і Миколаївська церква (XVI ст.) з ошатною барочною дзвіницею (XVIII ст.), Колегіум та жіночий Богоявленський монастир з високою дзвіницею (1636 р.), ботанічний сад. Далі відвідуємо Почаїв, який славиться звичайно своїм монастирем та іконою Почаївської багоматері. Разом з Софією Київською це - найголовніша святиня православної України.
Ну і завершальним акордом нашої подорожі стало село Підкамінь, розташоване за 15 км від Почаєва (http://www.castles.com.ua/n35n.html). Назва "Підкамінь" походить від так-званого Чортового каменя – величезної кам’яної брили, яка височіє посеред поля, та яка оточена козацькими хрестами та могилами. Оглянувши домініканський монастир (заснований в 13ст, зруйнований татарами та відновлений в 17-18 ст), Вознесенський костел на території монастиря, келії 17-18 ст., оборонні стіни з воротами та баштами 18 ст., вирушаємо додому.
І так в результаті проїхавши 1100км., витративши по 250 гривень з чоловіка, ми отримали неймовірну кількість вражень, адреналіну, та кількасот фотографій, які будуть нагадувати ці прекрасні миті, та частину з яких можна переглянути на сайті: http://ibox.org.ua/70155/ .

Відпочинок згадували: Андріан, Бодя та Ігор.

krab

Дата: Jul 11 2007, 12:10 AM

Advanced Member

Група: Червона Калина

Повідомлень: 277

Користувач №: 2

З нами з: 23-November 05

БАчу гарно поїздили...

ОСкільки усіх фортець ви дали лінки на фото, обділеною залишилася лише КОломия (та шо не помиля) Тому нижче декілька фото для тих хто там не був, але сподівася хоче.

Отже сам музей писанки ззовні
(IMG:http://www.photoshare.ru/data/10/10830/1/31m0an-a69.jpg)

і всередині
(IMG:http://www.photoshare.ru/data/10/10830/1/31m0bc-12l.jpg)

оремі експонати (не писанки)
(IMG:http://www.photoshare.ru/data/10/10830/1/31m0cj-653.jpg)

центр міста Коломия
(IMG:http://www.photoshare.ru/data/10/10830/1/31m0ga-75r.jpg)

Grek

Дата: May 10 2008, 12:25 AM

Member

Група: Members

Повідомлень: 18

Користувач №: 599

З нами з: 28-May 07

«Нас кличе у мандри дорога,
Нам грає чарівна струна.
Я за тобою піду,
Я буду вітром летіти,
Я буду сонцем горіти,
Для тебе.» (Гурт «Мандри»)

Після «зимової сплячки», травневі свята є найкращою нагодою забути про усі земні клопоти та вирушити у чергову подорож. Не винятком став і цей 2008 рік. Отож 30 квітня, вчотирьох збираємо набір туриста, пакуємо в автомобіль та рушаємо у світ нових вражень та пригод…
День 1: з самого ранку виїжджаємо із славного підльвівського міста Городка та рушаємо в напрямку Калуша Івано-Франківської області, звідкіля звертаємо в село Старий Угринів, де розташовано історико-меморіальний музей Степана Бандери . Музейний комплекс включає в себе пам'ятник С.Бандері, уцілілу кімнату священичої резиденції, в якій проживала родина Бандерів з 1906 по 1933р. (решта будинку була знищена внаслідок кількох підривів пам’ятника С.Бандері) та власне сама сучасна споруда музею, відкритого в 2000р.. Заплативши за вхідний квиток - 1 грн. (5 грн. екскурсія) оглядаємо експозицію музею та ознайомлюємось із життям та революційною діяльністю Великого Українця. Окрім того в селі можна оглянути дерев'яну церкву «В'їзду Господа в Єрусалим», де був парохом батько Степана. Загалом екскурсія видалась пізнавальною та цікавою, а на наше жартівливе зауваження, що замала експозиція зброї (відсутні кулемети та автомати, які має мабуть кожен місцевий житель закопаними на городі), екскурсовод відповіла, що наше побажання передасть директору музею.

Далі рушаємо в напрямку Надвірної, неподалік якої розташовано руїни Пнівського замку(16 ст.). Ця споруда свого часу мала доволі складну та продуману структуру; була основою польських феодалів у боротьбі із опришківським рухом і саме опришкaм в 1621р. вдaлося зaxопити, здaвaлося б, неприступну Пнiвську твердиню. Місцева влада робить спроби частково відбудувати пам'ятку архітектури, але через недостатнє фінансування відбудовані фрагменти робились явно не професіонально іроботи тут надзвичайно багато.

Наступною та кінцевою точкою призначення дня став Космач, власне в якому цього дня відбулось відкриття етнофестивалю «Великдень у Космачі». Подолавши кількадесятків кілометрів «тернистої» дороги, на під'їзді в село дізнаємось, що на фестивалі присутній Ющенко, а отже можливі затруднення з пересуванням. Проте без особливих проблем заїжджаємо в село та за скеруванням даїшника ставимо авто на так-звану стоянку - подвір'я чиєїсь хати і вирушаємо на оглядини. Оскільки президент покинув дану територію, вільно проходимо торговими рядами, які завалені різноманітним крамом місцевих умільців, основну з яких займають вишивані сорочки, як то кажуть «до вибору, до кольору». Оскільки більшість з нас уже мають цей атрибут українця, тому гуртом вибираємо та купуємо одному із учасників білу лляну сорочку з червоно-чорним узором за 180 грн. В кількох місцях зупиняємось послухати вуличних музик; один із таких спонтанних колективів утворених із доволі «колоритних» і «піддатих» осіб, зі слів одного учасника збирали гроші «на лєчєніє», що мабуть їм пізніше пригодилось… Центральна сцена пустує, оскільки усі виступи перенесено на 1-2 травня, а тому вирушаємо у пошуках наметового містечка де плануємо ночувати. Біля річки майорять різнокольорові намети та видно дим вогнищ, тому направляємось туди. Вибравши місце під палатку проводимо поселення та приготування вечері. Контингент містечка різноманітний: неформали, панки, пластуни і просто любителі «зеленого» відпочинку; атмосфера доволі весела та розкута: з різних куточків містечка чути спів та звуки гітар, сопілок, скрипки та барабанів, які лунали фактично усю ніч.

День 2: прокинувшись зранку помічаємо, що за ніч містечко доволі поповнилось новоприбулими але нас чекали наступні «місця призначення», тому ми складаємось та вирушаємо далі, і як дізнались пізніше забрались ми вчасно, оскільки цього дня увечері в містечку відбулись сутички із місцевим населенням, яке прийшло із битами, штахетами та іншим сільським начинням «привітати» гостей фестивалю та виставити претензії на землю де розмістилось наметове містечко, але як то кажуть – це вже зовсім інша історія…
Отож прямуючи далі через Косів, милуємось із вікна автомобіля чарівними гірськими пейзажами. Проїжджаємо славну Криворівню – етномузей під відкритим небом; село знамените не тільки бурхливим Чорним Черемошом та густими лісами Карпатських вершин – на початку 20-го століття в це село з’їжджались видатні діячі української культури – І. Франко, М.Коцюбинський, М.Грушевський, Л.Українка – тут вони жили та отримуючи натхнення від прекрасної природи писали свої твори. Окрім того саме тут проводились зйомки кіношедеврів «Тіні забутих предків», «Аничка», «Олекса Довбуш», «Час збирати каміння».

Далі прослідувавши через Верховнину та Ясиню робимо зупинку у Рахові – найбільше високогірне місто України, де смачнющим гуляшем та оригінальною місцевою піцою підкріплюємо власні сили. Далі проїхавши 20 кілометрів опиняємось в [URL= http://www.rakhiv.net.ua/str/centreofeurope.htm]географічному центрі континентальної Європи [/URL]– село Ділове, на знак чого тут в 1887 році споруджено стелу. Відчувши себе «пупом землі» фіксуємо даний факт на фото та рушаємо далі.

Слідуючи через Солотвино та Тячево, які знаходяться в безпосередній близькості із Румунією, дивуємось великій кількості «замкоподібних» особняків, якісними дорогами та й достатком місцевих жителів загалом. Біля с.Вишково повертаємо на гірську дорогу в напрямку Тереблі та проїхавши 47 км по дорогоподібній смузі (де втратили два ковпаки із коліс) зупиняємось біля Теребле-Ріцької ГЕС . Бетонна гребля завдовжки 110 метрів та висотою 47 метрів вражає розмірами та величезною кількістю пластикових пляшок внизу споруди. Цікавий факт: будували ГЕС та водосховище фіни з 1949 по 1956р., які змушені були виконувати дані роботи внаслідок ІІ світової війни за законами репарації. Далі на протязі 9 км. внизу дороги серед густого лісу видніється водосховище – так-зване Закарпатське море, яке розташоване на місці двох сіл, які при будівництві були змушені відселити звідсіля. Площа цієї штучно створеної водойми — 80 га, середня глибина - 10 м (є місця до 40м), ширина місцями сягає 1 км. Пробуємо знайти місце для спуску до водосховища, щоб там і переночувати, але так і не знайшовши проїзної дороги виїжджаємо аж до околиць Міжгір’я. Серед сутінків ночі та стіни зливи заледве знаходимо на перевалі підходячу поляну, де швидкоруч розбиваємось, вечеряємо та змученими завалюємось спати.

День 3: наступний день розпочинаємо із відвідин Національного парку Синевір. Заплативши по 2 грн. з особи та 2 грн. за автомобіль проїжджаємо перепускний пункт парку та по вузькій гірській дорозі в’ємось до наступного КПП, проте тут залишаємо автомобіль (хоча можна було під’їхати під саме озеро заплативши 10 грн. за автомобіль) та знову заплативши мито в розмірі 2 грн. з чоловіка, вислуховуємо хамство «постового», якому не сподобалось, що ми фотографуємо КПП та з його слів «знімаємо кіно і потім будемо показувати, які тут всі олігархи». Небо затягується хмарами та під шум дощу прямуємо 1 км. в напрямку власне найбільшого гірського озера Синевір де робимо півгодинну екскурсію довкола блакитного плеса. Цікава інформація: озеро утворене 10 тис. років тому, розміщене на висоті 989м та займає площу 7 га, найбільша глибина 27м. Місцями натрапляємо на сніг, який ще тут не розтанув повністю. Озеро просто кишить мальком риби та жабами, які свідчать про надзвичайну чистоту озера. Кругом зустрічаємо різні заборонні знаки типу «Ловити рибу заборонено», «Розводити багаття заборонено», «Розкладати намети заборонено», «Купатись заборонено» (хоча і зустріли одного купальника, який стверджував, що вода гаряча, як борщ). Далі за традицією кинувши по монетці, повертаємось до висхідної точки.

На зворотній дорозі зупинившись біля водоспаду на території парку, знимкуємось та рушаємо далі через Міжгір’я в напрямку Хуста. В районі села Лоза, яке є центром лозоплетіння, обабіч дороги спостерігаємо за величезною кількістю торговців виробами із лози; купити тут можна все починаючи від кухонної дрібнички до меблів із цього природного матеріалу. В районі міста Хуста, згідно вказівників повертаємо в напрямку відомої «Долини нарцисів», на під’їзді якої нас зустрічають ватаги дітей, пропонуючи купити букетик цих унікальних гірських нарцисів, які не збереглись ніде більше у Європі всього за 5 гривень. Заплативши за вхід по 5 грн. вливаємось у величезний потік туристів, які ідучи вздовж маршруту намагаються побачити ці квіти. Оглянувши дану територію, ми зробили висновок, що дану територію варто перейменувати на «Поле дурнів», адже уявляли собі, що це буде дійсно долина, густо вкрита нарцисами, а насправді спостерігали за жалюгідною кількістю екземплярів, цієї квітки занесеної в червону книгу. Можливими причинами цього розчарування було початок сезону цвітіння, окрім того бажання матеріальної наживи «місцевих браконьєрів» в найближчому часі призведе, до зникнення цього унікального місця з маршрутів туристів.

Заїхавши в Хуст, робимо спробу знайти заклад харчування, щоб пообідати, але так і не знайшовши такого, беремо напрям до [URL= http://www.castles.com.ua/hu.html]Хустського замку[/URL], точніше його руїн. Залишивши авто біля підніжжя замкової гори, долаємо доволі затяжний підйом встелений камінням, і опинившись на верхівці спостерігаємо мальовничий пейзаж міста з висоти. Щодо замку, то від неприступного та величного комплексу (перша згадка 1191р.), внаслідок влучання блискавки у 1709р. в порохову вежу та знищення значної частини фортифікацій, до сьогоднішніх днів залишились тільки мізерні залишки стін, які густо заросли зеленню.

Наступне на шляху місто – Виноградів, край виноградників які тягнуться довгою лентою вздовж узбіч доріг. Повечерявши в кафе-ресторані із совдепівською назвою «Кооператор» та доволі «буржуазними» цінами, пробуємо зрозуміти фрази сказані закарпатською мовою молоденькими офіціантками. Але так і не зрозумівши до кінця їхню балачку вирушаємо в пошуках місця ночівлі в напрямку Берегово. По дорозі відчуваємо ніби потрапили в Угорщину, адже навкруги написи угорською мовою, окрім того місцеве населення спілкується переважно цією мовою. Заїхавши в попутнє село, в місцевому магазинчику пробуємо купити домашнього вина, але провівши дегустацію розуміємо, що нам хочуть підсунути «бовтанку». В районі села Дідово, біля кар’єру, вже затемна розкладаємо палатку, готуємо на вогнищі шашлик та ситими і задоволеними лягаємо спати.
День 4: зранку направляємось у місто Берегово в пошуках термального басейну «Закарпаття». Без складнощів знаходимо величезний спорткомплекс «Закарпаття», де заплативши по 15 грн. потрапляємо в роздягальню басейну. Оскільки умови сервісу з радянських часів тут мабуть не змінилися (незважаючи на доволі високу ціну та велику кількість відвідувачів), тому змушені із цінними особистими речами іти в душ, потім через водяний тунель потрапляємо і в сам басейн. Не дивлячись на прохолодну погоду та відкритість басейну, температури води сягає 30°С. Звичайно основною метою відвідувачів є лікування, адже водойма наповнена термальною кремнисто азотно-вуглекислою хлоридно-натрієвою водою, з допомогою якої можна лікувати багато захворювань, зокрема: серцево-судинні захворювання, гіпертонію, захворювання органів руху та ін. Колись тут проводились тренування з фрістайлу, а тому тут зберігся величезний трамплін (по якому спортсмени на лижах стрибали у воду :)).

Отримавши величезне задоволення від прийому водних процедур прямуємо в бік Чинадієво, що біля Мукачево. Прибувши в село Карпати, ідемо на оглядини [URL= http://www.castles.com.ua/c.html] замку-вілли графів Шернборн [/URL] (19 ст.) та дендропарку біля палацу. Архітектура споруди та атмосфера парку просякнута романтизмом. Невеличке озерце, різноманітні дерева та кущі, спів птахів, цвіт сакури та магнолій зачаровують кругозір. Зараз на даній території функціонує санаторій «Карпати», який спеціалізується на лікуванні хворих з патологією серцево-судинної, нервової систем, обміну речовин, супутньої патології травного тракту. З жалем покидаємо цю місцину та вирушаємо до Мукачева. Вже з околиць міста здалеку на замковій горі видніється замок «Паланок» (11ст.), що був найпотужнішою фортецею на сході Австрійської імперії. Заплативши по 5грн. за вхід, поринаємо в давнину. Історія замку дуже багата на різноманітні цікаві факти та легенди, окрім того внаслідок відбудови він зараз має чудовий вигляд та стан. За традицією тут проводяться весільні церемонії, одну із яких застали і ми. Доволі цікава і експозиція музею, тому обов’язково відвідайте цю пам’ятку історії. Далі блукаючи вулицями Мукачева відмічаємо індивідуальність та затишність цього міста.

Покидаємо і це місто та по трасі мчимось в село Середнє, яке завдяки теплому клімату та захищеністі пагорбів передгірря Карпат має ідеальні умови для виробництва та зберігання вина. Ще 500 років тому, силами полонених турків тут було видовбано винні підвали протяжністю 4 кілометри. Сьогодні тут розміщено винзавод «Леанка». Бажаючі можуть замовити екскурсію у винне царство із дегустацією різноманітних сортів цього п’янкого напою. Проте через відсутність часу направляємось у магазинчик при заводі, де проводимо закупівлю різних сортів вина. Купувати можна, як пляшкове так і розливне вино. Для прикладу наводжу ціни деяких марок за 1 літру: Ізабелла – 14 грн; Середнянське та Перлина Карпат – по 21 грн; Каберне – 25 грн. Ціни в порівнянні з домашнім, яке місцеві жителі пропонували по 5 грн. за літру звичайно високі, але воно відповідає за якістю і думаю в нас у магазинах ви такого не купите.
Зовсім недалеко він заводу знаходимоСереднянський замок , який у 13 ст. був збудований орденом тамплієрів. До сьогоднішнього дня від споруди залишились лише стіни, біля яких ми зустріли групу студентів-археологів, які проводили розкопки пам’ятки історії.

Цього вечора вирішуємо заночувати в присілку Ужгорода на березі річки Уж. Приготувавши на вогнищі вечерю, за бесідою про життя-буття, до пізньої ночі проводимо дегустування купленого на заводі вина…
День 5: ранок зустрічає нас дощем, який буде супроводжувати нас до кінця дня. Зранку в'їзджаємо в Ужгород. Прогулявшись центральною частиною обласного центру знаходимо основну ціль нашого візиту - Ужгородський замок , в стінах якого розміщено Закарпатський краєзнавчий музей. Заплативши по 8 грн. за вхідний квиток, наша нога ступає в найстарішу з усіх фортець Закарпаття (11ст). З тих часів споруда змінювала свій обрис кілька разів; в 14 ст. для реконструкції замку було запрошено італійських інженерів, справжніх тогочасних знавців фортифікаційного мистецтва, які і надали вигляду споруді, що приблизно зберігся донині. В залах музею оглядаємо експонати відділів археології, історії, природи, народного мистецтва та етнографії Закарпаття.
Ще із оборонних стін ми помітили, що поряд із замком, просто неба розміщено, ще одну перлину міста – Закарпатський музей народної архітектури та побуту. Знову таки заплативши по 8 грн. рушаємо на огляд експозиції музею. Із заходу на схід розміщені житла і садиби українців низовинних районів - долинян, етнографічних груп - бойків та гуцулів, а також по одному житлові угорського та румунського населення краю. Кількість музейних пам'яток народної архітектури - 7 садиб, 6 житлових будівель, церква, дзвіниця, школа, кузня, млин, ступа-сукновальня, корчма.

Вдосталь находившись далі їдемо в славнозвісну корчму-музей «Деца у нотаря». Розказувати про цей заклад можна довго і смішно, але це треба бачити… Жартівливі написи та експонати з дуже смішними коментарями, різноманітні цікавинки які зустрічаєш на кожному кроці змушують забути про голод та заставляють хапатись за фотоапарат, щоб зняти ці шедеври. Вдосталь насміявшись та ситно пообідавши (по 25 грн. з першою та другою стравою і пивом). Згодившись із написом на виході ресторану «Не спіши додому, бо ще не знати де ліпше…», змушені залишати це місто.

За 12 км. від Ужгорода в напрямку Перечина, зупиняємось в селі Невицьке , яке відоме руїнами свого замку. Фортеця стоїть на вершині високої гори, яка колись була вулканом. Вперше в документах згадується в 1274 року. Згідно легенди назва походить від трансформованого слова "невістка" (наречена), і саме тут за неприступними стінами переховували молодих наречених з відомих аристократичних родин. Народні перекази розказують, що повеління на його побудову дала місцева володарка "Золота діва". В 17 ст. Замком володіла "Погань діва", кажуть що вона була сестрою Дракули. Зі стін зруйнованої фортеці – Невицького замку відкривається чудесна панорама Ужанської долини. У підніжжі замкової гори р.Уж перегороджена дамбою для живлення каналу, на якому побудовано дві міні ГЕС.

Все - усі заплановані об’єкти відвідано і попереду чекає більше 200км. через Турку і Самбір до домівки. Із максимальною швидкістю стараємось долати відстань, проте на кордоні областей (Ужоцький перевал) Львівщина нас зустрічає просто вражаюче жахливими дорогами, тому не рекомендую їхати цим шляхом (краще їхати трасою Київ-Чоп). Підвечір прибуваємо в рідне місто і трохи змученими але щасливими від побаченого прощаємось до наступної подорожі. Підсумовуючи грошові витрати констатуємо, що витрати склали 350 грн., з яких 125 грн. - транспорт.
Фотографії можна переглянути тут .

Відпочинок згадували Grek, Дядько Бо, Gora, Мар'ян

Кіндрат

Дата: May 12 2008, 09:46 AM

Newbie

Група: Members

Повідомлень: 7

Користувач №: 521

З нами з: 4-April 07

Цікаво мені про згаданий Пнівський замок. Ми декілька років тому поверталися з Бистриці і те, що там було замком можна було б назвати з натяжкою. Є якісь нові фото того замку, може там шось відбудували і вартує поїхати?

0 Користувачів переглядають дану тему (0 Гостей і 0 Прихованих Користувачів)

0 Користувачів:

« Попередня тема | Мандри та відпочинок | Наступна тема »

Закрити опції теми

Підписатися на тему

Посилати повідомлення на e-mail про відповіді зроблені у тему, за час Вашої відсутності на форумі.

Підписка на цей форум

Посилати повідомлення на e-mail про нові теми створені за час Вашої відсутності на форумі.

Зкачати/Роздрукувати тему

Викачування теми у різних форматах або перегляд версії для друку цієї теми.

Головна сторінка форуму
Пошук
Допомога

Активний відпочинок, мандрівки, спорядження
- Походи - Карпати, Крим
- Мандри та відпочинок
- Equipment Killer
- Туристичне спорядження
- Все про велосипеди
- Лижі, сноуборди, та все навколо них
- Зимовий відпочинок
- Гірськолижні курорти, свіжа інформація
- Торговиця
- Фото форум
- АКЦІЇ ТА РОЗПРОДАЖІ РОБІНЗОНА
- Пейнтбол у Львові та Ужгороді
Теревені
- Ля-ля-ля :)
Пропозиції та питання щодо роботи форуму та сайту
- Пропозиції щодо роботи та розвитку сайту
- Пропозиції щодо роботи та розвитку форуму

[ Script Execution time: 0.6292 ]   [ 11 queries used ]   [ GZIP ввімкнено ]

Powered by Invision Power Board(U) v1.2 © 2003  IPS, Inc.