Номінація
до Списку світової культурної спадщини ЮНЕСКО

А) КРАЇНА 
Україна

Б) РЕГІОН
Поділля, Хмельницька область, м. Кам’янець-Подільський

В) НАЗВА ОБ’ЄКТУ
Культурний ландшафт каньйону у місті Кам’янці-Подільському

Г) ТОЧНЕ РОЗТАШУВАННЯ ОБ’ЄКТУ
Об’єкт розташований в Західно-Південній частині України (на півдні Хмельницької області), 48о 25’ північної широти, 26о 32’ східної довготи (за Грінвічем) в південно-західній частині міста Кам’янця-Подільського, на висоті 200 метрів над рівнем моря.

Д) КАРТИ ТА ПЛАНИ ОБ’ЄКТУ
Е) ПЛОЩА ТЕРИТОРІЇ ТА БУФЕРНОЇ ЗОНИ
Границі об’єкту проходять по верхньому краю лівого та правого берегів Смотрицького каньйону від пішохідного містка через р. Смотрич між Видрівкою та Польськими фільварками до пішохідного містка між Карвасарами і Руськими фільварками, включаючи схили яру Маріїнського потоку по вул. Киргизова та Видровецький узвіз на Підзамчі.
Площа об’єкту складає 81 га.
Площа буферної зони – 399 га.

Межа буферної зони проходить по вул. Шевченка та провулку Шевченка до перехрещення вулицею Середня, далі іде на південний захід по верхньому краю лівого берега каньйону, на продовженні вул. Калініна перетинає каньйон та проходить в північно-західному напрямку на правому березі р. Смотрич по верхньому краю пагорбу Татариськ, перетинає Підзамче в північному напрямку по вул. Об’їздній, провулкам Зеленому та Кам’янецькому. Включає схили с. Зіньківці і перетинає каньйон в східному напрямку на продовженні вул. Пушкінська. З північного боку на Польських фільварках проходить по вул. Пушкінській до перетину з вул. Шевченка.
(Режим зон визначений Наказом Державного комітету з питань будівництва, архітектури та житлової політики України від 25 лютого 2001 року № 41).

                 
			   А) ЗНАЧИМІСТЬ ОБ’ЄКТУ
Пропонований об’єкт є унікальним ландшафтно-архітектурним комплексом, цілеспрямованої людської діяльності, спільним витвором Природи та Людини, що має виключне і універсальне значення а омегоподібна петля скелястого каньйону не має аналогів на території Центральної та Східної Європи.
Власне сам Смотрицький каньйон є визначною комплексною пам’яткою природи з поєднанням цінностей геологічної пам’ятки древнього Силуру, дерновокарбонатними ґрунтами та наявністю реліктових видів рослин віднесених до Червоної книги та рідкісних видів фауни, що охороняються в Україні чи знаходяться під захистом Бернської конвенції. Все це характерно відзеркалює значний період розвитку Природи. 
Своєрідність і унікальність пам’ятки полягають у гармонійному поєднанні ландшафту з містобудівною структурою середньовічного поліетнічного Подільського міста, вдалому використанні унікального природного каньйону та річки в фортифікаційній системі стратегічно важливого пограничного міста.
Фортифікаційний комплекс Кам’янця практично не має аналогів в Європі і є яскравим прикладом розвитку фортифікаційної справи та воєнного мистецтва і воєнних традицій різних (і не тільки європейських) шкіл і культур. Для Кам’янця характерні майже всі відомі в Європі фортифікаційні елементи. Ряд оборонних об’єктів репрезентують турецьку та вірменську фортифікаційні школи. Нова фортеця це – практично єдиний репрезентант голландської фортифікаційної школи, що зберігся на теренах Східної Європи.
Крім вище приведених пам’ятка має цінність:
- історичну — поселення в складі міста Кам’янець зберегло свої основні елементи урбаністики на протязі багатьох віків в безпосередньому природному оточенні каньйону. На даний час поселення зберегло історичну забудову, масштаб, силует;
- історичний характер буферної зони, планування, елементи фортифікації різних історичних періодів (XII-XIX ст.)  та історичні назви місць: Кам’янець, Карвасари, Видрівка, Підзамче, Татариська. Забудову культурного ландшафту складають пам’ятки різних періодів та епох і які є яскравими свідками історичних процесів краю (визначна інженерна споруда античності та середньовіччя - Замковий міст; історичні поселення та дерев’яна церква XVIII ст., пам’ятка індустріалізації XX ст. – гідроелектростанція та ін.);
- етнографічну — в Старому місті спільно формували національну спадщину і розвивались культурні та релігійні традиції багатьох народів: українців, вірмен, поляків, литовців, євреїв, турків, росіян. Це яскравий приклад співіснування на одній території та взаємних впливів різних культур протягом багатьох століть;
- антропогенну — протягом багатьох віків (тисячоліть) каньйон був середовищем існування людини та розвитку різних цивілізаційних культур. Поселення в каньйоні ілюструє специфічний спосіб і технологію відповідного використання території, для життя людини та є прикладом її духовного зв’язку з Природою;
- архітектурну — забудова каньйону визначається своєю майстерністю вписання в ландшафт, цілісним ансамблем з комплексом Замку, співмасштабністю забудови районів Фільварок, Підзамче, Карвасари, Видрівка з ландшафтом каньйону та вдалим поєднанням дерев’яної і кам’яної архітектури;
- естетичну — каньйон є неповторним природним пейзажем з чудовими краєвидами та панорамами на Старе місто, Руські та Польські фільварки, Татариська, Карвасари та Видрівку з незмінними своєрідними силуетами на протязі багатьох віків. По всій довжині Смотрицького каньйону саме в місті Кам’янці-Подільському каньйон є найкрасивішим, своєрідним і неповторним.
Культурний ландшафт каньйону відноситься до так званої “другої категорії ”живого ландшафту”, який відіграє активну соціальну роль в сучасному житті міста, зберігає матеріальний зв’язок сучасного життя регіону з минулим, розвиток людських відносин, зв’язок між архітектурою і природою, людиною та простором, що є  традиційним способом життя та характерною ознакою національної культурної спадщини краю. 
Територія об’єкту одночасно включає територію Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець” та Національного природничого парку “Подільські Товтри” і має юридичний захист для наукового вивчення, збереження, регенерації забудови, території, розвитку туризму.
Б) МОЖЛИВИЙ ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ
  Жодне місто України та країн Центрально-Східної Європи не може зрівнятися зі складною і мальовничою природною ситуацією скелястого острова, оточеного річковим каньйоном. Прадавні будівничі використали його як своєрідний природний п’єдестал для визначного фортифікаційного комплексу, неповторного архітектурного ансамблю, що створювався впродовж багатьох віків представниками культур різних народів.
Культурний ландшафт каньйону в м. Кам’янці-Подільському однозначно не має аналогів на території Східної та Центрально-Східної Європи серед культурних ландшафтів не гірського типу завдяки:
- унікальним формотворчим природним елементам каньйону утвореним у вигляді омегоподібної петлі навколо Старого міста вапняковими обривистими скелями Силурійського періоду висотою біля 40 метрів та шириною до 180 м, на дні якого протікає р. Смотрич та розташоване історичне поселення з періоду середньовіччя, яке захищало та розвивало місто;
- винятковій антропогенній цінності історичного поселлення з періоду середньовіччя;
- архітектурі фортифікаційних споруд розташованих в каньйоні та на місці стику його петлі гармонійно поєднаним ландшафтом каньйону;
- чудовим краєвидам та панорамам, що зберегли свій силует на протязі багатьох століть.
Каньйоноподібний ландшафт в Криму (Україна), Чуфут-Кале, як і подібні йому ландшафти на території Європи: місто Ронда (Іспанія), навколо гори Монте Пердідо (Іспанія, Франція) (N/к), навколо м. Халстат-Дахстейн (Австрія) (к), навколо Челенто і Валло ді Діано (Італія) (к) мають інший характер і належать до т. з. “гірського типу”. Останні, крім міста Ронда, включені до Списку світової Спадщини як культурні ландшафти.
Подібні ландшафти на території Європи мають історичні міста: Веліко-Тирново (Болгарія), Толедо (Іспанія) (к), Куенка (Іспанія) (к) (див. стор. 8). З них Веліко-Тирново (Болгарія) не включені до Списку Світової Спадщини, але їхні каньйони не мають вираженого характеру в формі петлі з протікаючою річкою і на їх території відсутнє історичне поселення з фортифікаційними спорудами. Міста Куенка і Толедо в Іспанії включені до Списку Світової Спадщини (історичні фортифікаційні міста), які не мають каньйоноподібного ландшафту, а лише подібні природні елементи (омивання річкою з трьох сторін із скельними обривистими берегами) і не мають відповідної антропогенної цінності ландшафту. 
Ландшафт каньйону в м. Кам’янці-Подільському є єдиним культурним ландшафтом негірського типу на території Західної і Центрально-Східної Європи і включення його до Списку Світової культурної Спадщини не тільки розширить Список, а й доповнить унікальним об’єктом в якому гармонійно поєднані природні (омегаподібний каньйон, річка, рідкісна флора та фауна) та антропогенні (історичне поселення, унікальні фортифікаційні, гідро-технічні, комунікаційні споруди) цінності.
В) АВТЕНТИЧНІСТЬ/ЦІЛІСНІСТЬ ОБ’ЄКТУ
Культурний ландшафт каньйону в м. Кам’янці-Подільському, сформований протягом тисячоліть повністю зберіг свої основні природні елементи (омего-подібний каньйон, скали, ґрунти, річку, флору з її реліктовими видами рослин та фауну з її рідкісними представниками), природній масштаб і силует рельєфу та забудови, характер використання та природне середовище каньйону. 
Збережено історико-архітектурний комплекс древнього Кам’янця, його цілісний архітектурний ансамбль та інженерно-фортифікаційну систему, що є невід’ємною частиною даного культурного ландшафту (див. стор. 10). 
Поряд з цим пам’ятка репрезентує збережену концепцію архітектурного ансамблю та фортифікаційної системи, враховуючи їх історичний розвиток і історичні будівельні матеріали різних періодів. Консервацій ні та реставраційні роботи на пам’ятках виконуються згідно реставраційних методик, із збереженням історичної субстанції та використанням сумісних консервацій них матеріалів. 
В каньйоні збережено історичне планування вулиць, пішохідних комунікацій, майстерно вписані в ландшафт оборонні споруди, культові, господарські будівлі та житло садибного типу.
Цілісність пам’ятки визначається не тільки єдиним простором, але і органічним поєднанням та нерозривністю її природних, архітектурних, інженерно-фортифікаційних, урбаністичних складових елементів; їх функціональним взаємо доповненням; естетичним сприйняттям і єдиною історією розвитку впродовж багатьох віків.
Всі вище перелічені цінності об’єкту відповідають критеріям II, III, IV, V, встановлених Міжнародним Комітетом Світової Спадщини.
Культурний ландшафт Кам’янця-Подільського належить до визначних явищ європейської культури. Будучи пов’язаним з містобудівною структурою середньовічного поліетнічного Подільського міста він зазнав впливів культур багатьох народів (українського, литовського, польського, вірменського, турецького, єврейського, російського) та релігій (православної, католицької, мусульманської. іудейської) представлених в регіоні протягом XII-XX ст. ( критерій II) і ввібрав в себе виняткові свідчення архітектурних, містобудівних, інженерних та воєнних традицій тих культур, які на певному проміжку історії домінували в краї (на Поділлі) ( критерій III)
Зокрема фортифікаційний комплекс Кам’янця є яскравим і винятковим прикладом розвитку фортифікаційної справи та взаємних впливів давньоруської, литовської та польської    воєнних культур і шкіл воєнного мистецтва.  Ряд оборонних об’єктів репрезентують турецьку та вірменську фортифікаційні школи. Для Кам’янця характерні майже всі відомі в Європі фортифікаційні елементи. Нова ж фортеця це – практично єдиний репрезентант голландської фортифікаційної школи, що зберігся на теренах Східної Європи.
Дана пам’ятка є унікальним ландшафтно-архітектурно-фортифікаційним комплексом цілеспрямованої людської діяльності, спільним витвором Природи та Людини, що має виключне і універсальне значення і не має аналогів на території Центральної та Східної Європи (критерій IV). Видатний приклад заселення і поступового розвитку пограничної території та перетворення її в стратегічний опорний центр на стику кількох культур та цивілізацій на протязі XII-XIX ст. та втрати свого стратегічного значення всередині XIX ст. (критерій V). В той же час Кам’янець є типовим представником Подільського історичного міста з його типовою забудовою та використанням традиційних будівельних матеріалів і характерним архітектурним ансамблем, що формувався протягом багатьох столітть під впливом багатьох національностей.

А) ОПИС
Природні цінності  будь-якої держави є її скарбом. В Україні  є багато цінних геологічних пам’яток, представників рослинного і тваринного світу, які  неповторні і презентують природу нашого краю.
Смотрицький каньйон - комплексний природний об’єкт зі своїми своєрідними цінностями.  Як геологічна пам’ятка, Смотрицький каньйон є витвором природи древнього силуру. Понад 200 млн. років тому тут жили і розвивалися палеонтологічні сьогодні види  живого світу.  
За деякими даними назва річки Смотрич походить від древньоруського слова “смотрети”, бачити. Живлення річки Смотрич змішане з переважанням снігового над дощовим, значна доля належить грунтовим водам. Річка Смотрич, швидкість течії якої складає 0,2-0,6 м/с, на порожніх ділянках від 1,0-2,0 м/с, характеризується вираженою весняною повінню, низькою літньою меженню, яка порушується дощовими повенями і дещо підвищеним рівнем восени і взимку. У річку впадають невеликі струмки та джерела з оточуючих вапнякових  скель. Заплава річки преривчаста: подекуди звужується до 20-50 м. Під час повеней річка не виходить з берегів у межах каньйону, а в межах дельти за межі заплави. 
В каньйоні річки існувало біля 100 шахтних колодязів, з яких населення міста брало воду, для приготування їжі та пиття, а з кам’яних схилів витікали струмки джерельних вод. Особливо виразним є водопад з так званих Гунських криниць, шо постійно витікає біля Новопланівського мосту від “Нового плану” міста.
Єдність природних  та історико-культурних  цінностей вдало поєдналися  на теренах м. Кам’янця-Подільського. Ландшафтна  природна структура  гармонійно використана людиною для забезпечення потреб соціуму.  Культурна та природна спадщина вдало підсилюють красу один одного.
Культурний ландшафт каньйону є своєрідним природньо-архітектурним комплексом, що включає унікальну пам’ятку природи “Смотрицький каньйон” і Старе місто, які в 1977 році отримав статус Державного, а в 1998 році — Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець”, а з 1996 року є територією природничого парку “Подільські Товтри”. Ці статуси були надані відповідними Указами Президента України.
Річка Смотрич - одна з найкрасивіших річок на Поділлі. Своє народження річка започаткувала на авратинській височині, протяжністю 169 км, на своєму шляху має чимало мальовничих місць і впадає в р. Дністер. Смотрич перетинає головний  Товтровий кряж. У цих місцях його русло ніби ввинчується у вапнякові перепони. Тому тут з’являється багато поворотів, вигинів, петель. Саме тут такі глибокі каньйони, яких не має жодна з приток Дністра.
Палеозойські відклади на території м. Кам’янця-Подільського представлені силурійськими породами. На прямовисних стінках каньйону  ми зустрічаємо відбитки чи скам’янілості  таких груп організмів, як  трилобіти (Encrinurus punctatus, Wachl., Calymene blumenbachi), брахіоподи (Meristella tumida.), граптоліти, остракоди, конодонти, хітинозої, корали (Favosites pseudoforbesi)
На схилах каньйону, де сформувалися дерново-карбонатні ґрунти з підстилаючою вапняковою породою Силурійського періоду, зростає сучасна флора та знаходяться сучасні види фауни.
Найбільш цінними є ділянки, які представляють степові, кальцепетровітні природні  угруповання рослин. Так, поряд із старою фортецею збереглися  скелясті стінки де зростає вид з Червоної книги України  Stipa capillata L. (ковила волосиста), ендемічний вид Allium podolicum (Achers et Graebn) Blocki ex Racibor. ( цибуля подільська).  На камяних стінах, мурах та на скелях зростають представники папоротеподібних  Asplenium ruta-muraria L., A. trichomanes L., Cystoptheric  fragilis L..  На степових схилах  на правому та лівому берегах р. Смотрич  в межах національного історико-архітектурного заповідника стрічаються  окремі місця зростання  реліктового виду  Sesleria heufflerana Schur (сеслерії Гейфлерової), угруповання якої занесені до Червоної книги України. Серед кущів є  реліктовий субсередноземноморський вид   Viburnum lantana L. (глоговина ).  Весною на скелях та кам’яних спорудах квітує  Аurinia saxatilis (L) Desv. (аурінія скельна) - типовий кальцепетрофіт. В скверах на території ніазу  культивуються  рідкісні (Sorbus torminalis (L.) Crantz. - берека) та декоративні чужеземні види: Aesculus hippocastanus (Гіркокаштан кінський), Hybiscus  siriaca( гібіск сірійський).
Своєрідним є фауністичний комплекс.  Серед представників цієї групи живих організмів значна кількість видів, що охороняються в Україні чи знаходять під захистом Бернської конвенції.
На скелястих берегах Смотрича є оселища  рідкісних плазунів Lacerta viridis L. (ящірки зеленої) . На території НІАЗу та скелястих берегах за даними М. Матвєєва (1999) оселилися чи знайшли місце для живлення 20  охоронюваних видів птахів ( наприклад -Asio otus L. - сова вухата, Cerchneis tinnunculus L. - боривітер звичайний, Oriolus oriolus L.- вивільга тощо). Але найбільш цінними є  три види ссавців  ряду рукокрилих, так званні летючі миші. В історичних будівлях оселилися 
Vespertilio murinus L. (кожан двоколірний), V. pipistrellus Schreber. (нетопирь-карлик), Plecotus auritus L. (вухань звичайний), які мають світове та загальноєвропейське значення.
Рідкісні метелики та бджоли (Papilio machaon L. - махаон,  Xilocopa violaceae L. - бджола - тесляр) знайшли прихисток серед трав на каньйоні.   У  водах р. Смотрич поширений охоронюваний вид Lutra lutra L. (видра).
Старе місто із західного боку органічно з’єднане з Замковим комплексом XII-XVIII ст. найдревнішим в Україні кам’яний Замковий міст. За висновками українсько-польських дослідників міст є одним з найдревніших інженерних споруд в Східній Європі і міг бути спорудженим за пізньоримських часів ще в 2-3 ст. Враховуючи його цінність Світовий Фонд пам’яток в Нью-Йорку в 1998 році включив Замковий міст до Переліку пам’яток, що є під загрозою руйнування. З східного боку Старе місто має з’єднання Новопланівським мостом XIX ст.
Старе місто площею 121 га є житловим районом міста, в якому проживає біля 4 тис. мешканців. Його містобудівельне середовище зберегло історичну планувальну структуру, а архітектура - зразки культур різних народів (українців, поляків, вірмен, турків, росіян) та релігій (православної, католицької, іудейської, мусульманської). На його території розташовано біля 600 одно -трьох поверхових будівель, з яких 176 є пам’ятками архітектури:
Це архітектурні комплекси 15-18 ст. в Старому місті - монастирі Домініканів, Францисканок, Тринітаріїв, Кафедрального костьолу з турецьким мінаретом, Казарм фортеці.
Система фортифікації міста не мала аналогів в Європі. Вона складалася з трьох основних комплексів та додаткових оборонних споруд – валів та башт розміщених на найбільш небезпечних ділянках острова. Головний комплекс Старий замок, а пізніше Новий замок боронив місто із західного найменш захищеного природного боку. Спорудження в XV-XVI ст. гідротехнічних споруд Руської та Польської брам надало можливість наповнювати каньйон водою і посилити обороноздатність Старого міста з двома ярусами оборони, нижнім – водним, верхнім – системою башт та мурів.
Майстерно вписаний в ландшафт каньйону оборонний комплекс Міських веж та мурів, бастіонів, Старого і Нового замків, з’єднаних Замковим мостом. Оборонно-гідротехнічні споруди Польської та Руської брам були розташовані поперек річки і включали декілька башт, в’їздну браму, барбакан та шлюзи.  Будівлі збережені на даний час за винятком шлюзів та окремих башт і є експозиційними об’єктами як пам’ятки архітектури.
Комплекс Старого замку складається із замкнутої системи кам’яних оборонних мурів та 11 башт XII-XVIII ст. гармонійно доповнює в скельний рель’єф кам’яного мису висотою біля 40 м. Із Західного боку до Старого замку примикає Новий замок — кам’янно-земляна фортифікаційна бастіонна споруда XVII-XVIII ст., що є одним з основних експозиційних об’єктів Державного історичного музею-заповідника.
Руська брама, ХV-ХVIII ст., що включає 4 збережених башти, барбакан з галереєю, які є часткою історичної оборонної шлюзової системи перемикала весь каньйон і контролювала головний в’їзд в місто. Комплекс пам’ятки не використовується і потребує реставрації.
В Північній частині знаходиться кам’яно-земляна споруда порохових складів, пам’ятки архітектури XVIII ст., що не використовується і потребують реставрації.
Територія каньйону має збережену планувальну структуру вулиць (вул. Руська, Кармелюка, Смотрицька, Річна, Карвасари). На території об’єкту нараховується 227 садиб де проживає 528 мешканців. Житлова забудова є садибного типу: при будинку — ділянка, двір з господарськими спорудами, характерні хати, що лиш в кількох випадках двоповерхові. Забудова, що розміщується в місцях з’єднання узвозів, котрі ведуть від Старого міста, з вулицями в каньйоні, має більше ознаки міської. Вона відрізняється за такими ознаками: мала присадибна ділянка, будинки частіше двоповерхові, з довговічних матеріалів переважно кам’яні, виразнішої архітектури. Будинки є різноманітними:  одно- двоповерхові, з підвалами й без, матеріал — камінь, цегла, саманнові будинки каркасні різних типів за конструкцією стін, перекриттів. Основним покрівельним матеріалом є металевий лист, шиферний лист, папа (толь). Дуже часто можна зустріти архаїчні елементи (що є надзвичайно цінними) конструкцій, перекрить з конструктивних елементів — відкриті, інтер’єр-балки, сволоки, печі, комини з сіней і т.д.
Історично сформовані ділянки Руських та Польських фільварків, Підзамче також мають одно -двоповерхову садибну забудову 18-20 ст. Забудову території  так званого Нового плану міста зі Старим містом розділяє широка зелена зона лісопарку кінця 19 ст.
Сітка доріг - це довгі вулиці вздовж річки по обидва боки, що сполучаються з містом в місцях зниження скельного рель’єфу. Пішохідне сполучення між старою і новою частинами міста забезпечується кам’яними сходами, які стрімко-звивистим малюнком врізані в потужну товщу корінних порід. Зараз тут нараховується 12 старих і понад 10 нових таких спусків, підйомів, які логічно доповнюють архітектурну тектоніку ансамблю Старого міста. Це майстерно вписані в рельєф кам’яні муровані сходи Фаренгольца, Польсько-фільварецькі та Русько-фільварецькі сходи XIX ст., що є пам’ятками архітектури місцевого значення.
Долина річки в мєжах Старого міста була його культурною зоною, де функціонували кілька стародавніх церков, позначені на історичних планах міста, а також інші споруди: млини, лінарні, порохові склади, а на східному березі Старого міста знаходилися славнозвісні сади Вітте - улюблене місце відпочинку кам’янчан у ХІХ-ХХ ст.ст.
Вулиці каньйону з кам’янно-земляним покриттям і не експлуатується туристичним автотранспортом (є пішохідними для туристів).
На території каньйону не функціонує промислове виробництво, не здійснюється видобування каменю. В районі Карвасар надалі використовується за призначенням дерев’яна Хрестовоздвиженська церква, пам’ятка архітектури XVII ст, як склади млин Ірафа XIX ст.  Ще з 1960-их років не функціонує як гідроелектростанція кам’яна двохповерхова будівля, що є пам’яткою архітектури початку XX ст. В західній частині збережена давня броварня, що є пам’яткою архітектури XVIII ст. і використовується лише частково для розливу мінеральної води. 
В 1990 році в зв’язку з аварійним станом східного кам’яного схилу каньйону за рішенням облвиконкому та міськвиконкому мешканці південної частини вулиці Кармалюка (від Новопланівського мосту до шлюзів) були виселені, а будинки знесені.
Схили каньйону та береги річки Смотрич мають самосійну зелену рослинність на яких поступово здійснюється санітарна очистка і впорядкування. Через відсутність ливневої каналізації в Старому місті і частково на прилягаючій території “Нового плану“ має місце злив поверхневих дощових вод в каньйон річки.

Б) ІСТОРІЯ ТА РОЗВИТОК
Хмельницька область розташована нв південно-західній частині Східно-Європейської (Руської) платформи на межі двох її тектонічних структур — Українського щита та Волино-Подільської плити. Смотрицький каньйон знаходиться на півдні Волино-Подільської плити. В наслідок давніх тектонічних рухів фундамент останньої розколовся на ряд блоків, а сама плита неодноразово опускаючись ставала дном Тортонського та Сарматського морів Неогенового періоду. Саме за цей період утворилися Подільські Товтри.
В контексті Волино-Подільської плити між південною межою Верхньобузької височини і Дністром знаходиться Придністровська височина. Її поверхня знижується в південному напрямку, однак дуже повільно. Зате русло Дністра врізається в поверхню Придністровської височини на 180-200 метрів. Глибокий вріз головної ріки зумовили відповідний вріз всіх її приток, котрі теж виробили глибокі, частоканьйоноподібні долини.
Формування каньйону річки Смотрич є результатом руйнівної дії води, тобто створенню каньйону передував процес вибірної ерозії, який характеризується утворенням долин за допомогою водостоку у напрямі найменшого опору з боку гірських порід.
Дослідженнями вчених за останні сто років встановлено, що за геоморфологічними особливостями, багатством та різноманітністю органічних решток каньйон належав до першої категорії геологічних розрізів СРСР. Наскільки багатий палеофауною згаданий відрізок каньйону можна судити хоча б з того, що в одному місці (біля міського мосту), на скелях і відслоненнях, відомий геолог Р.Р. Вержеківськнй ще у 1926 році зібрав 111 видів викопної фауни (здебільшого молюсків), які він описав у книзі “Геологічний путівник по Західному Поділлю”.
Кам’янець-Подільський є одним з найдавніших історичних міст України та Центральної Європи, виникнення якого сягає античних часів. Історична доля міста виявила вплив на розвиток цілого регіону Поділля та певною мірою Польщі, для якої місто це відігравало роль кресової фортеці на межі між християнським Заходом та мусульманським Сходом. Завдяки цій функції Кам’янець був відомий як в Європі так і на Сході. Місто-фортецю описують в своїх подорожніх записках Ульріх фони Вердум, Евлія Челебі, пише про нього польський поет епохи Ренесансу Фабіян Кльонович в поемі „Роксоланія”.
В ХІІ-ХІІІ ст. Кам’янець був великим містом, укріпленим замком. Свідками цього етапу його історії є рештки двоповерхової деревоглинобитної забудови на Русько-польському ринку муровані оборонні укріплення Старого замку та міських оборонних споруд.
Своєрідний рель’єф місцевості та вигідне географічне розташування сприяли розвитку міста-фортеці. В XII ст. місто належало Галицько-Волинському князівству, в другій половині XIV ст. Литовському князівству, а з 1430 року розвивається як столиця Подільських земель з Магдебурзьким правом в складі королівства Польського.
Закономірно, що обороноздатності міста приділялася основна увага. В результаті створений комплекс фортифікаційної системи не мав аналогів в Центрально-Східній Європі. Головним укріпленням був Старий замок на мисі перші кам’яні стіни якого були закладені ще в XII ст., а на початку XVII ст. доповнений Новим замком. Замковий міст з’єднував Замок з міським оборонним комплексом, що включав Міську браму, Вірменські бастіони, башти Різницьку, Кравецьку, Гончарну, Кушнірську, башту на броді, формування яких здійснювалось протягом XV-XVIII ст. Тоді ж в каньйоні були споруджені два комплекси Польської та Руської міських брам, які утворювали єдину гідро-технічну систему, за допомогою шлюзів підвищували рівень води у річці Смотрич при потребі.
Відомо, що у ХVIII ст. старости подільські і коменданти пильнували, щоб в скелях не було тріщин по яким ворог міг би потрапити в долину річки. Такі тріщини закладали камінням на будівельному розчині, а урвища скель постійно вирівнювались.
Період турецької колонізації протягом 1672-1699 рр. приніс драматичні сторінки в життя міста і значні зміни в його архітектуру. Наприклад, поєднання костелу з турецьким мінаретом, турецька назва передмісття Карвасари, турецькі бастіони, реконструкції в архітектурі Старого замку, Замкового мосту і досі нагадують про це. Тогочасний вигляд міста став відомим у Європі завдяки майстерно виконаній Кипріаном Томашевичем у гравюрі 1673-1679 рр.
1797 р. Кам’янець переходить у володіння Росії і стає центром Подільської губернії. В результаті місто забудовується новими адміністративними будівлями. А в каньйоні споруджується млин Ірафа (XIX cт.). Після побудови другого мосту — Новопланівського в середині XIX ст. адміністративно-культурний центр поступово переноситься за межі Старого міста, на так званий “Новий план”.
Аналіз історичних планів ХVIII-ХІХ ст. cт. свідчить про садибну житлову забудову каньйону, в районі Фортеці в долині сформувалися два найбільші передмістя Кам’янця - Карвасари і Видрівка з характерною садибною забудовою XIX-XX ст. Через  них протікають Маріїнський та Видрівецький потоки що впадають в річку Смотрич.
За роки радянської влади, в період з 1917 по 1941 роки в місті було розібрано, або зірвано ряд культових будівель, які домінували в силуеті панорами Старого міста — Казанський, Вірменський, Троїцький собори, завершення вежи Кафедрального костелу. А в каньйоні біля Замкового мосту, враховуючи природній потенціал річки в 1923 році споруджено будівлю гідроелектростанції відповідно плану ГОЕЛРО.
В роки Другої Світової війни житлова забудова Старого міста зазнала значних руйнацій, особливо центральної частини. В роки Радянського Союзу архітектурне середовище Старого міста занепадає, основні архітектурні будівлі були пристосовані під виробництво і склади і побудовано декілька дизгармонуючих виробничих будівель. Не дивлячись на це історико-архітектурне середовище, містобудівельна планувальна структура Старого міста були збережені. В 1977 році урядом Української РСР Старе місто з каньйоном були оголошені Державним історико-архітектурним заповідником. В результаті винесено промислове виробництво з території Старого міста, проведяться реставраційно-консерваційні роботи основних пам’яток архітектури та впорядкування центральної частини заповідника.
В) Форма і дата запису інформації про об’єкт
З метою впорядкування заповідника, в тому числі каньйону, в 1987 році Київський державний науково-дослідний інститут проектування містобудування разом з Державним науково-дослідним інститутом теорії, історії архітектури та містобудування розробили “Техніко-економічні розрахунки по впорядкуванню Заповідника”, до складу яких включено історико-архітектурний Опорний план Заповідника. В 1993 році Опорний план був відкоректований цим же інститутом. З метою детального ландшафтного вивчення, впорядкування та регенерації забудови каньйону Львівський інститут “Укрзахідпроектреставрація” в 1991-93 рр. провів комплексні наукові пошуки, інвентаризацію забудови і розробив ескізні пропозиції впорядкування забудови каньйону. В 1989 році Київським науково-дослідним інститутом теорії, історії архітектури та містобудування розроблені “Наукові рекомендації до історико-архітектурного Опорного плану міста Кам’янця-Подільського” з охоронними режимними зонами.
Дана докумендація знаходиться в дирекції НІАЗ “Кам’янець”.
В 1992 році Хмельницькою філією інституту “Львівдіпроводгосп” проведені топо-геодезічні дослідження каньйону для розчистки русла річки. Через відсутність коштів подальші роботи не виконувалися.
На геологічну пам’ятку природи “Смотрицький каньйон” (охоронний №150/576) заведено Паспорт, який зберігається в адміністрації НПП “Подільські Товтри”. На пам’ятки архітектури, які, також, розташовані в каньйоні заведені Паспорти на збереження, що зберігаються в дирекції НІАЗ “Кам’янець” а саме:
Комплекс Руської брами XV-XVI ст. охор. №734/0	
	- Барбакан охор. № 734/3
	- Прибрамна башта охор. № 734/2
	- Вартова башта охор. № 734/1
	- Надбрамна башта охор. № 734/4
	- Прибережна башта охор. № 734/5
	- Мури охор. № 734/7
	- Казематна куртина охор. № 734/6

Порохові склади, 1730 р., охор. № 735
Башта на броді, XVI ст., охор. № 727/7
Кравецька башта XV ст.,охор. № 727/3
Різницька башта XVI ст., охор. № 727/5
Гончарна башта 1583 р., охор. № 727/6
Комплекс Нижньої Польської брами, XV-XVIII ст.
	- Надбрамна башта XV-XVI ст., охор. № 727/8
	- Настінна башта XV-XVI ст., охор. № 727/9
	- Наскельна башта XV-XVI ст., охор. № 727/10
	- Прибережна башта XV-XVI ст., охор. № 1666
Старий замок XII-XVIII ст., охор. № 730/0
Новий замок XVII ст., охор. № 731
Замковий міст XII-XVII ст., охор. № 732
Хрестовоздвижинська церква 1788 р., охор. № 752
Гідроелектростанція початок XX ст., охор. № 6-ХМ 
Млин Ірафа XIX ст.,  охор. № 3-ХМ
Пиваврний завод XIX ст., охор. № 1664
Новопланівський міст XIX ст., охор. № 32-ХМ
Руськофільварецькі сходи XIX ст., охор. № 28-ХМ
Польськофільварецькі сходи XIX ст., охор. № 5-ХМ
Сходи Фаренгольца XIX ст., охор. № 15-ХМ
Водна башта Старого замку XVI-XVII ст., охор. № 730/6
Власники та користувачі 227-ми садиб розташованих в каньйоні мають відповідні технічні паспорти на домоволодіння видані Кам’янець-Подільським бюро інвентаризації (вулиці Руська, Кармалюка, Смотрицька, Карвасари, Річна).

Г) СУЧАСНИЙ СТАН ОБ’ЄКТУ
Територія каньйону є частиною житлового району Старе місто, що включає 5 вулиць і нараховує 227 житлових садиб з необхідними господарськими будівлями, кам’яно-дерев’яними огорожами. Серед них в незадовільному стані перебувають 82 садиби і 9 садиб потребують реконструкції та впорядкування будівель до відповідного архітектурного середовища заповідника.
Для впорядкування території об’єкту необхідно: впорядкувати схили каньйону та берегів річки від самосійних насаджень, земляних насипів від господарської діяльності мешканців; знести дизгармонуючі господарські будівлі та споруди; забезпечити екологічну очистку ливневої каналізації з території “Нового плану”, що впадає в каньйон; виконати необхідний благоустрій пішохідного маршруту по вул. Руській, Карвасари.
Серед пам’яток архітектури розташованих в каньйоні потребує ліквідації аварійного стану та реставрації Замковий міст. А також необхідно виконати консерваційно-реставраційні роботи на комплексі Руської брами, баштах Нижньої Польської брами, порохових складах, Броварні з пристосуванням для соціально-культурних та туристичних потреб Старого міста.
Виконання даних робіт поступово реалізується згідно “Комплексної програми перспективного розвиткук НІАЗ “Кам’янець”. Роботи по впорядкуванню житлової забудови здійснюють їх власники.
Д) ПОЛІТИКА І ПРОГРАМИ ПОВ’ЯЗАНІ З ПРЕЗЕНТАЦІЄЮ
І РЕКЛАМОЮ ОБ’ЄКТУ
В місті функціонує 17 туристичних фірм, туристичний кластер, який під методичним керівництвом управління туризму та зовнішніх зв’язків міськвиконкому забезпечують реалізацію “Програми розвитку туризму в м. Кам’янці-Подільському”, в тому числі пропагують історико-культурну спадщину Старого міста.
Каньйон є одним з основних елементів в рекламі туристично-екскурсійної діяльності міста, що відбражається в друкованій рекламній продукції.
Щороку протягом останніх десяти років в місті відбуваються фольклорні міжнародні фестивалі “Подільські вечорниці” (з 1987 року), “Козацькі забави” (з 1998 року), “Свято семи культур” (з 2001 року), “Міжнародний фестиваль національних культур”.
В місті в квітні 2002 року проводилася акція “Смотрицький каньйон” по санітарній очистці зелених насаджень та прибиранню території від побутового сміття силами молоді, організацій та підприємств міста.
Виконком міської ради має укладені угоди про співпрацю та культурні зв’язки з містами Польщі (Краків, Каліш, Санок, район Варшави Таргувек), Литви (Укмергер), Росії, Білорусії, в реалізації яких безпосередньо здійснюється популяризація культурної спадщини міста. Так, в рамках угоди між Вищою педагогічною школою інституту історії в Кракові і дирекцією НІАЗ “Кам’янець” протягом 1996-99 років були проведені 4 міжнародних науково-практичних конференції на тему “Історія міста Кам’янця-Подільського та околиць”, видано один том наукових праць. А відповідно угоди між інститутом історії архітектури та урбаністики Краківської Політехніки та дирекцією НІАЗ “Кам’янець” з 1996 року по сьогоднішній час студенти-архітектори опрацьовують в своїх проектах курсових та дипломних роботах пропозиції з регенерації культурної спадщини Старого міста проводять в Кам’янці-Подільському літні архітектурні практики.
За спияння Польського Національного Комітету ІКОМОС в жовтні 1997 року в місті Кам’янці-Подільському була проведена міжнародна наукова конференція на тему “Управління і охорона міст, вписаних та кандидатів до Списку Всесвітньої культурної Спадщини ЮНЕСКО в Центрально-Східній Європі”. В результаті виконком міської ради Кам’янця-Подільського став одним з співзасновників Сталої конференції історичних міст Центрально-Східної Європи.
Світовий фонд пам’яток в Нью-Йорку в 1998 році включив Замковий міст до Переліку 100 пам’яток, що перебувають під загрозою руйнування. Для сприяння реставрації даної пам’ятки у Варшаві в 2000 році створено міжнародний благодійний фонд “Міст”, а в Кам’янці-Подільському відповідний фонд “Замковий міст”.
В 2000 році польський уряд виділив 100 тисяч злотих на опрацювання творчою групою фундації архітектурної концепції реставрації мосту з максимально можливим збереженням втрачених елементів пам’ятки на період II - III ст. н. е. Така пропозиція стала дискусійною і не була схвалена на державному рівні. 
В травні 2002 року в м. Кам’янці-Подільському проведено міжнародну наукову конферецію з питань визначення цінності культурного пейзажу каньйону в м. Кам’янці-Подільському визнано каньйон унікальним ландшафтним комплексом – спільним витвором Природи та Людини, що не має аналогів на території Центральної та Східної Європи.

А) ВЛАСНИК ОБ’ЄКТУ
Державна власність.

Б) ПРАВОВИЙ СТАТУС
Охороняється державою в статусі Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець”. Одночасно знаходиться на території Національного природн ого парку “Подільські Товтри”. Територія об’єкту, площею 81 га, в якому проживає 528 осіб, є житловим районом міста “Старе місто“.
Відповідальна адміністрація:
	- Міністерство культури та мистецтв України;
	- Державна служба охорони культурної спадщини;
	- Державний комітет України з будівництва та архітектури;
	- Міністерство екології та природних ресурсів України;
	- Хмельницька обласна рада й державна адміністрація;
	- Виконавчий комітет Кам’янець-Подільської міської ради;
	- Національний історико-архітектурний заповідник ”Кам’янець”;
	- Національний природничий парк “Подільські Товтри“;
	- Дністровська регіональна державна інспекція екології та природніх ресурсів;
	- Управління містобудування та архітектури міського виконавчого комітету.

В) ЗАХОДИ ПО ОХОРОНІ І СПОСОБИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
На території об’єкту визначено декілька охоронних режимів для забезпечення збереження природної спадщини Національного природничого парку “Подільські Товтри“ та культурної спадщини Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець”. Природоохоронна діяльність здійснюється:
-	дирекцією Національного природничого парку “Подільські Товтри” (м. Кам’янець-Подільський, пл. Польський ринок, 6, Старе місто);
-	Дністровською державною регіональною інспекцією екології та природних ресурсів (м. Кам’янець-Подільський, вул. Пушкінська, 44);
-	Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кам’янець-Подільської міської ради (вул. Соборна).

Пам’яткоохоронна діяльність здійснюється:
-	дирекцією Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець” (вул. П’ятницька, 9);
-	Управлінням містобудування та архітектури виконкому Кам’янець-Подільської міської ради (майдан Незалежності, 1).
  -  Дирекція Державного історичного музею-заповідника (вул. Іоано-Предтечинська, 2)
Вказані заклади та установи здійснюють свою діяльність згідно відповідних Положень, затверджених Міністерством екології та природних ресурсів України, Держбудом України, Міністерством культури та мистецтв України, Кам’янець-Подільською міською радою.
Відповідно вимог Закону України “Про охорону культурної спадщини” 2000 р. дирекція НІАЗ “Кам’янець” здійснює контроль за утриманням території об’єкту, здійсненням будівельних, реставраційних, земельних робіт, дотриманням виконання умов використання пам’яток архітектури території заповідника. При порушенні даних умов складаються відповідні Приписи, направляються листом клопотання до адміністративної комісії міськвиконкому вжити необхідних санкцій впливу, або звернення до суду про примусове зобов’язання виконати Припис чи примінити стягнення. Крім цього, з користувачами пам’яток укладені Охоронні договори на збереження пам’ятки встановленого зразка.
Дирекцією НПП “Подільські Товтри” відповідно до вимог Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, Закону “При охорону навколишнього середовища”, розроблено Положення про геологічну пам’ятку природи загальнодержавного значення “Смотрицький каньйон” та згідно охоронних зобов’язань здійснюється контроль за дотриманням режиму використання об’єкту.
До порушників відправляються відповідні Приписи та Акти про порушення. Накладання штрафу здійснюється Дністровською регіональною державною інспекцією екології та природних ресурсів оформленням Постанови про адміністративне стягнення.
Порушення загальних Законів України тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.
Регіональний екологічний цент (РЕЦ-Київ) заснований в 2000 році Постановою Кабінету міністрів України. Відповідно до Угоди між Україною та США. Одним із напрямків діяльності РЕЦ є  сприяння екологічним громадським організаціям  у діяльності, спрямованій на охорону довкілля.  

Г), Д) ЗАКЛАДИ/УСТАНОВИ З ПОВНОВАЖЕННЯМИ МЕНЕДЖМЕНТУ І ЇХ РІВЕНЬ ЗДІЙСНЕННЯ
За управлінням об’єктом правову відповідальність несуть наступні заклади та установи:
- Державне управління екології та природніх ресурсів в Хмельницькій області (державна служба), начальник Шмигований Володимир Артемович, м. Хмельницький, вул. Івана Франко, 2а, тел. (03822) 9-13-75
- Національний природничий парк “Подільські Товтри”, директор Нікітін Олександр Констянтинович, (державна установа природно-заповідного фонду) тел. (03849)       3-27-71, факс 3-27-71;
- Дністровська державна регіональна інспекція екології та природних ресурсів, начальник Чистяков Анатолій Євгенович (державна служба) тел. (03849) 3-95-60;
- Управління житлово-комунального господарства виконкому Кам’янець-Подільської міської ради, начальник Кондауров Микола Григорович, тел. (03849) 2-15-86;
- Національний історико-архітектурний заповідник “Кам’янець”, директор Фенцур Василь Володимрович, (заклад культури) тел. (03849) 2-31-16, факс 2-85-07;
- Управління містобудування та архітектури виконкому Кам’янець-Подільської міської ради, начальник Коваль Володимир Захарович, тел. (03849) 3-14-80.

Е) ПОГОДЖЕНІ ПЛАНИ, ЯКІ МАЮТЬ ВІДНОШЕННЯ ДО ОБ’ЄКТУ
З метою збереження об’єкту, розвитку та використання його для соціально-культурних та туристичних потреб було прийнято ряд урядових, державних та відомчих документів:
1.	Постанова Ради народних депутатів УРСР від 23. 03. 98 р. “Про оголошення Замку-фортеці в м. Кам’янці-Подільському Державним історико-культурним музеєм-заповідником”.
2.	Постанова Ради Міністрів Української РСР від 18.05.77 р.    № 298 “Про створення Державного історико-архітектурного заповідника в м.Кам’янці-Подільському”.
3.	Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 22.01.90 р.            № 36-р з метою подальшого соціально-економічного розвитку міста з урахуванням цінностей архітектурних, ландшафтних і культурних пам’яток м. Кам’янця-Подільського.
4.	Постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.97 р. № 94 “Про заходи щодо подальшого розвитку Державного історико-архітектурного заповідника в м.Кам’янці-Подільському”.
5.	Указ Президента України “Про надання Кам’янець-Подільському Державному історико-архітектурному заповіднику статусу національного” від 30.04.98 р.
6.	Техніко-економічні розрахунки по впорядкуванню Старого міста. (Київський НДПІ містобудування. 1987 р.).
7.	“Історико-архітектурний опорний план Заповідника” (Київський НДІТІАМ, 1993), затверджено рішенням міськвиконкому від 25.12.89 р. № 397
8.	“Програма комплексної містобудівельної регенерації центральної частини Старого міста” (Київ, НДІТІАМ, 1993) Затверджено Держбудом України в 1994 р.
9.	“Програма впорядкування Старого міста” погоджена Держкоммістобудування України та затверджена виконкомом міської Ради в 1995 р.
10.	“Програма туристичного обслуговування в м.Кам’янці-Подільському з урахуванням розвитку соціально-культурної сфери Старого міста”, затверджено рішенням міськвиконкому від 16.02.95 р. № І38.
11.	“Основні заходи по комплексному розвитку Старого міста”, затверджені рішенням міської Ради від 12.12.96 р. № 1.
12.	“Програма впорядкування державного історико-архітектурного заповідника”, погоджена міською Радою та затверджена обласною державною адміністрацією від 26.01.98 р.
13.	“Постанова Кабінету Міністрів України (КМУ) від 15.03.99 р. № 378 “Про Комплексну програму розвитку Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець”
14.	Рішення XIX сесії Кам’янець-Подільської міської ради ХХIII скликання № 2 від 19.12.2000 р. “Про роботу міського виконавчого комітету та його органів щодо перетворення м. Кам’янець-Подільського в туристичний центр”; п.5 “Затвердити план заходів підготовки об’єкту НІАЗ “Кам’янець” для включення до Списку пам’яток світової культурної спадщини ЮНЕСКО.
15.	План охоронних режимних зон Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець”, затверджено рішенням виконкому міської ради від 14.06.2002 р.
16.	Стратегічний план економічного розвитку міста Кам’янця-Подільського до 2005 року, затверджено XXIII сесією міської ради від 09.10.2001 р.
17.	Договір про спільну діяльність Українського комітету Міжнародної ради з питань пам’яток і визначних місць (УК ІКОМОС) з Національним історико-архітектурним заповідником “Кам’янець” від 10.01.2002р.
18.	Закон України від 21.09.2000 р. № 1989-III, Загальнодержавна Програма формування Національної екологічної мережі України на 2000-2015 р.р.”
19.	Закон України “Про охорону культурної спадщини” від 06.08.2000р. № 1005-ІІІ
20. Постанова КМУ від 26.07.2001 р. №878 “Про затвердження списку історичних населених місць України”. (м. Кам’янець-Подільський датовано II ст. н. е.)
21.	Постанова КМУ від 13.03.2002 р. № 318 “Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць”.

Ж) ДЖЕРЕЛА ТА РОЗМІРИ ФІНАНСУВАННЯ
Враховуючи значимість культурної спадщини міста в грудні 1996 року на сесії міської Ради затверджено “Основні заходи з комплексного розвитку Старого міста”, де туризм визначається пріоритетним напрямком. Схваленням планів діяльності стало прийняття Кабінетом Міністрів України постанови “Про заходи щодо розвитку Державного історико-архітектурного заповідника в Кам’янці-Подільському” в 1997 році якими передбачається створення сучасного туристичного центру в Заповіднику. Пізніше Київським науково-дослідним інститутом містобудування опрацьовано “Програму перспективного розвитку Заповідника”, яка стала основою для складання “Комплексної програми розвитку Національного історико-архітектурного заповідника “Кам’янець”, затвердженої постановою Кабінету Міністрів в 1999 році. Відповідні обласна та міська програми з визначеними обсягами та джерелами фінансування були схвалені сесіями обласної та міської рад.
Орієнтовна загальна вартість робіт по об’єкту становить біля 19,7 млн. грн. (3,72 млн. $), з них:
-	на проектні науково-дослідні, консерваційно-реставраційні та будівельні роботи на пам’ятках архітектури на суму 10,6 млн. грн. (2,0 млн. $);
-	на проектні, будівельні роботи по впорядкуванню житлової забудови на суму 2,1 млн. грн. (0,4 млн. $);
-	на проектні науково-дослідні, виробничі роботи по інженерній підготовці території (зняття нанесених земляних насипів, викорчування самосійної рослинності, очистка русла річки та укріплення берегів на суму 4,6 млн. грн. (0,87 млн. $);
-	на проектні, виробничі роботи по спорудженню очисних споруд для ливневої каналізації, що стікає в каньйон, реконструкції шлюзів в східній частині Старого міста і шлюзів Замкового мосту, ремонт покриття вулиць та пішохідних містків,  сходів на суму 2,4 млн. грн.  (0,45 млн. $).
В 1999 році при кооперуванні коштів Державного і місцевого бюджетів всього було виконано ремонтно-реставраційних робіт на об’єктах заповідника на суму 3 609 тис. грн. Роботи виконувалися на 28 пам’ятках архітектури, чотирьох архітектурно-містобудівельних комплексах: Старого замку, Польського і Вірменського ринків, Троїцької площі.
В 2003 році з Державного бюджету виділено 2 млн. грн. на розвиток об’єктів Заповідника, в т. ч. реставрацію об’єктів Старого і Нового Замків, Замкового мосту, башти на броді, Водної башти, Ратуші, впорядкування  вулиць та освітлення пам’яток.
Реалізація намічених планів та розвиток туристичного центру у м. Кам’янці-Подільському буде вирішуватись при комплексному підході та спільних діях відповідних профільних установ на державному та місцевому рівнях, широкому залученні недержавних структур на пільгових умовах, інвестиціях та створення спеціального режиму інвестиційної діяльності на території міста. Відповідну роботу в цьому напрямку проводить Хмельницька обласна державна адміністрація, виконавчий комітет Кам’янець-Подільської міської ради.
К) УМОВИ ДЛЯ ПРИЙОМУ ВІДВІДУВАЧІВ (ТУРИСТІВ) І СТАТИСТИКА
По території об’єкту проходить один пішохідний екскурсійний маршрут по каньйону та один до Старого замку. Враховуючи незначні розміри об’єкут необхідні заклади для обслуговування туристів розміщені в Старому місті (кафе, сувенірні магазини...), а готелі розташовані на території Нового міста в зоні пішохідної дотупності. В стаді будівництва два готелі, які будуть пристосовані в історичних будинках Старого міста. Наявні пам’ятки архітектурина території об’єкту є експозиційними, в т. ч. Старий замок використовується Державним історичним музеєм-заповідником.
Загальна кількість відвідувачів до розпаду Радянського Союзу в 1990 році складала біля 450 тис. чоловік, в більшості молодь. Протягом 1992-96 рр. відбувся різкий спад відвідувачів через нестабільний фінансово-економічний стан в Україні. А за минулий 2002 рік загальна кількість відвідувачів в Старому місті становила біля 104 тис. людей, в т. ч. біля 27 тис. закордонних туристів. З метою забезпечення туристів готелями в піковий час споруджуються на території Нового міста вісім невеликих приватних готелів, поступово реконструються центральні готелі “Україна” та “Смотрич” з відповідним рівнем сервісу. Забезпеченість закладами харчування в зоні розташування готелів є достатньою.  
Кількість та асортимент рекламно-поліграфічної продукції за останні роки різко зріс. Великий процент поліграфічної продукції на польській та англійській мовах.
Для підготовки гідів-екскурсоводів в місті функціонує філія Київського інституту туризму та менджменту.
На території Старого міста функціонує 2 ресторани, 6 кафе, 4 музеї, 3 сувенірних магазини, автостоянка туристичного автотранспорту на пл. Вірменський ринок. В центрі Старого міста та в Старому замку розташований туристично-інформаційні центри.

А) ГОСПОДАРСЬКИЙ РОЗВИТОК
Основний фактор використання каньйону як житлового району міста формує відповідне господарське середовище садибного типу. Постійно виникає потреба у мешканців здійснювати певні земляні і будівельні роботи, які далеко не завжди відповідають вимогам природозаповідного та пам’яткоохоронного режиму.  Створюється забруднення території відходами господарської діяльності та побутовим сміттям. Видобування камню не проводиться. Використовується земля в охоронній захисній зоні річки для господарської діяльності (розкопування для городництва, влаштування туалетів).
Діяльність людини при використанні природного середовища провокує антропогенну (прискорену) ерозію. Ерозія грунтів відбувається під дією поверхневого стоку тимчасових водних потоків, при їхній концентрації виникає струминний розмив, який за певних умов перетворюється в яружну ерозію. Оскільки відсутні зливова каналізаційна система чи відвідні канали, води рухаються вздовж вулиць з твердим покриттям і спрямовуються до річки. Транспортна ерозія зустрічається на вулицях та схилах об’єкту. Результатом такої ерозії є вузькі та широкі стежки, грунтові дороги, глинисті дороги, тверді породи з вапнякової породи, дороги із штучним покриттям та всипані щебнем.
Населення міста постійно використовує для свого переміщення (на велосипедах, автомобілях, гужовому транспорті) схили та прируслові тераси річки. На схилах можна спостерігати вертикальні, горизонтальні та рель’єфні транспортні мережі.
Інтенсивність використання таких мереж призводить до деградації рослинного покриву, руйнування шару грунту та руйнування материнської вапнякової породи.
Як результат активної активної господарської діяльності власників садибних ділянок в буферній зоні схили каньйону в окремих місцях є викиди побутового та будівельного сміття.
З метою впорядкування схилів організовуються відповідні толоки, завершується рекультивація ділянки, яка використовалося протягом 1970-90 рр. під промислове виробництво (всі будівлі знесені).

Б) НАВКОЛИШНЄ СЕРЕДОВИЩЕ
В межах Смотрицького каньйону проявляється природна водна та відтрова ерозії, які у більшості випадків поєднуються і процеси руйнування в результаті їх дії посилюються. Наслідком довготривалої одночасно водної, вітрової та гравітаційної ерозії є обвально-осипні схили на терасах р. Смотрич в північній частині буферної зони об’єкту.
Процес формування карстових порожнин виявлено у скелях, що знаходяться біля вул. Карвасари.
Вплив антропогенного навантаження на довкілля спричиняє зміни стану рослинного світу.  В межах “Смотрицького каньйону“ зростає популяція Pulsatilla grandis Wend, яка постійно знаходиться під впливом таких видів людської діяльності як випалювання та косіння. Скошування трав проводиться в період масового обнасінення, а випалювання сухосійних трав в ранньовесняний період до початку вегетації виду та в період бутонізації.
Останнім часом найбільш небезпечним для стану популяції є засмічення екотопів. Рослини засипають побутовим сміттям, заливають сточними водами, випалюють травянисті покриття. Найтиповішим є механічне руйнування екотопів: розкопування земельних ділянок, засаджування хвойних рослин, під покривом яких усі степові види гинуть. “Смотицький каньйон“ знаходиться в межах міста і його охоронний статус в повній мірі сьогодні не дотримується. 
Поряд з цим через різкий спад промислового виробництва та ліквідацію окремих промислових підприємств вплив їх діяльності на водне середовище річки Смотрич значно зменшився. Першочерговим в цьому плані є забруднення річки ливневою каналізацією з прилягаючої території “Нового плану”, викид вод якої відбувається біля Новопланівського мосту.  Влаштування відповідних очисних споруд заплановано в міських заходах на 2004 р.

В) СТИХІЙНІ ЛИХА
Кам’янець-Поділський не знаходиться в сейсмічній зоні, але часті землетруси з епіцентром в Ромунії досягають міста силою 3 балів за шкалою Ріхтера. В 1996 році появилися тріщини в “маяках” арочної конструкції Замкового мосту після останнього такого землетрусу в Румунії.
Паводки на річці Смотрич практично відсутні (рівень води весною піднімається до 1 м не завдаючи шкоди території та забудові). Управління надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення міськвиконкому здійснює запобігання та організує ліквідацію надзвичайних ситуацій природного, техногенного, соціально-політичного характеру.

Г) ТУРИСТИ
Фактичний незначний потік туристів в каньйоні не створюють негативного впливу на середовище каньйону. При реставрації пам’яток архітектури та їх пристосування для туристичної інфраструктури забезпечується належне функціональне зонування території для створення умов проживання мешканцям садиб, збереження природного ландшафту та інших чинників.

Д) ЧИСЕЛЬНІСТЬ НАСЕЛЕННЯ НА ТЕРИТОРІЇ ОБ’ЄКТУ ТА БУФЕРНОЇ ЗОНИ
На території об’єкту проживає 528 осіб (на перспективу їх чисельність при завершенні впорядкування житлової забудови може зрости до 700 мешканців). В буферній зоні проживає біля  12 тис. мешканців житлових районів Руські та Польські фільварки, Підзамче. Промислове виробництво відсутнє, а в східній частині знаходиться міський парк.

А) КЛЮЧОВІ ПОКАЗНИКИ ДЛЯ ОЦІНКИ СТАНУ ЗБЕРЕЖЕНОСТІ ОБ’ЄКТУ
Основні кретерії оцінки етапу збереженості:
-	стабільність показників в Кадастрі природно-заповідного фонду і Кадастрі культурної спадщини;
-	стан збереження пам’яток архітектури (експозиційних) і етапів їх адаптації для інфраструктури туризму, обсяги виконання відповідних робіт;
-	наявність пам’яток архітектури, будівель, що потребують ремонту та реставрації;
-	стан збереження і впорядкованості садибної житлової забудови, наявність дизгармонуючих споруд, інженерних комунікацій, обсяги виконання відповідних робіт;
-	благоустрій території, технічний стан вулиць, містків через річку, стан комунікацій, освітлення території, наявність малих архітектурних форм (лавки, урни для сміття, рекламно-інформаційні вказівники), обсяги виконаних відповідних робіт;
-	наявність самосійної рослинності;
-	санітарний стан території;
-	наявність рекламно-інформаційної друкованої та іншої продукції;
-	степінь зменшення факторів, що негативно впливають на об’єкт;
-	кількість туристів, яків відвідали об’єкт.

Б) АДМІНІСТРАТИВНІ ЗАХОДИ ЗДІЙСНЕННЯ НАГЛЯДУ ЗА ОБ’ЄКТОМ
Керівництво закладів, установ, служб здійснюють державний нагляд за об’єктом згідно відповідних Законів України, номативних актів відомчих міністерств та своїх положень про діяльність. Щорічно ними складаються відповідні звіти. В звітах відображаються необхідні кількісні показники та обсяги виконаних робіт за рахунок усіх джерел фінансування. Методичне керівництво їх діяльністю здійснюють профільні управління Міністерств України та Хмельницької обласної державної адміністрації.
Координацію їх діяльності здійснює також Кам’янець-Подільська міська рада.

В) РЕЗУЛЬТАТ ПОПЕРЕДНІХ ЗВІТІВ МОНІТОРИНГУ
За попередні роки звіти про діяльність складалися у відомчому порядку без виділення результатів діяльності і не узагальнювалися в цілому на об’єкт. Аналіз проведений дирекцією НІАЗ “Кам’янець” свідчить, що протягом 1998-2002 рр.загальний стан збереженості не погіршувався, а поступово покращувався. Дирекція НІАЗ надалі здійснює загальний нагляд за станом збереженості згідно визначених кретеріїв і управління реалізацією заходів збереження об’єкту.

7. ДОКУМЕНТАЦІЯ

Перелік фотографій (додаток 1)
Перелік слайдів (додаток 2)
Перелік документів менеджменту (додаток 3)
Бібліографія (додаток 4)
Адреси зберігання облікових документів:
-	в дирекції НІАЗ “Кам’янець” по вул. П’ятницька, 9 - архітектурної спадщини;
-	в адміністрації НПП “Поділські Товтри” на пл. Польський ринок, 6 - природно-заповідного фонду;
-	міське бюро технічної інвентаризації, пр. Гімназійний 1 - технічної інвентаризації всієї забудови.

8. Підпис посадової особи від імені держави

________________________П. І. П.

БІБЛІОГРАФІЯ

1. 	Буданська Т.М. Замок у Кам’янці-Подільському. (Пам’ятник архітектури XIV-XVIII ст.). —Л., 1961 р.
2.	Вердум Ульріх фон. Щоденник подорожі, яку здійснив у роки 1670, 1671, 1672... через королівство польське. Жовтень, 1983. №9.
3.	Виноку І.С., Петров М.Б. Історична топографія Кам’янця-Подільського з найдавніших часів до кінця XVIII ст. Методична розробка. — Хмельницький. 1983 р.
4.	Винокур І.С. Історія лісосепового Подністров’я та Південного Побужжя. Від кам’яного відку до середньовіччя. —Київ-Одеса. 1985.
5.  Винокур І.С. Петров М.Б. До початку історії Кам’янця-Подільського. Збірник наукових праць на пошану Ярослава Дашкевича з нагоди його 70-річчя. — Львів-Київ-Нь’ю-Йорк. 1996.
6. 	Выржиковский В. Геологический путеводитель по Западной Подолии. —Киев. 1926.
7.	Гульдман В.К. Подольская губерния. Опыт географическо-статистического описания. —Каменец0Подольский. 1889.
8.	Гульдман В.К. Памятники старины в Подолии. (Материалы для составления археологической карты Подольськой губернии). —Каменец-Подольский. 1901.
9. 	Григорян В.Р. История армянских колоний Украины и Польши (Армяне в Подолии). —Ереван. 1980.
10. Гаманюк Т.І. Ландшафтно-архітектурна конструкція Кам’янця-Подільського в системі етнографічної культури. -”Проблеми етнографії, фолькльору і соціальної географії Поділля”. Науковий збірник. —Кам’янець-Подільський. 1992.
11.	Дашкевич Я.Ф. Кам’янець-Подільський в середньовічній гравюрі (типологія, хронологія, джерелознавче значення) -УПП Подільська історико-краєзнавча конференція (секція дожовтневого періоду): Тези доповідей. —Кам’янець-Подільський. 1987.
12. Дашкевич Я.Ф. Зображення Кам’янця-Подільського 70-х років XVII-XVIII ст. - Проблеми історичної географії України. Збірник наукових праць. —Київ. 1991.
13.	Доронович М. Армяне в Подолии и первая церковь их в городе Каменце. —Каменец-Подольский. 1880.
14.	Дрыгант Д.М., Гаврылишен В.И., Гинда В.А. Верхний Докембрий - нижний палеозойСреднего Приднестровья. —Киев. “Накова думка”. 1982.
15.	Кам’янецька хроніка, складена Агопом, доповнена і продовжена його рідним братом Аксентом. —Київ, “Жовтень”. 1985, №4.
16.	Кам’янець-Подільський. Історикоархітектурний нарис. (Є.Пламеницька, І.С. Винокур, Г.М. Хотюн, І.І. Медведовський. —Київ. 1968.
17. Кам’янець-Подільський державний історико-архітектурний заповідник. (І.С. Винокур, Г.М.Хотюн) —Львів. 1981.
18.	Ковальчук С.І., Задорожний М.А. Пам’ятки природи Хмельниччини. —Львів. 1985.
19.	Ковальчук С., Любінська Л., Сорочан Ю. Водні багатства Хмельниччини.
20.	Ковальчук С.І., Задорожний М.А. Нові заповідні об’єкти Хмельницького Подністров’я. “Український ботанічний журнал”, 1986, т.43, №4.
21.	Крип’якевич І.П. Забуті види України XVII-XVIII ст., —Львів. 1937.
22.	Крикун М.Г. Люстрація Кам’янця-Подільського 1934 р. (до питання про житловий фонд укр. міста у XVIII ст.) - Український археографічний щорічник. Т.5. —Київ. “Накова думка”. 1993.
23.	Ковальчук С.И., Задорожный Н.А. Использование и охрана гряды Товтр Хмельницкой области. - “География и природные ресурсы”. 1986. №1.
24. Молчановский Н. Очерк известий о Подольской земле до 1434 г. (Преимущественно по летописи). —Киев. 1886.
25. Марампольский А.Й. Дослідження, реставрація і консервація пам’яток мистецтва в м. Кам’янці-Подільському. - Тези доповідей науково-практичної конференції “Реставрація, консервація, атрибуція пам’яток мистецтв на Україні”. —Кам’янець-Подільський. 1989.
26.	Нельговський Ю.А. О древней застройке города Каменец-Подольского. (Проблемы современной архитектуры и истороическое наследие Украины). —Київ. 1979.
27.	Основні аспекти формування екологічної політики Подільського регіону України. —Гусятин. 1999.
28.	Описание города Камянца, составленое комисиею, назначеною Камянецким старостою. 1700. Сентября, 15. Архив Юго-Западной Росии. —Киев. 1869.
29.	Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР. Иллюстрированный справочник-каталог. —Киев. “Будівельник”. 1985.
30.	Петров М.Б. Основні письмові джерела по історичній топографії Кам’янця-Подільського (Республікуанська наукова конференція по історичному краєзнавству). —Київ. 1982.
31.	Петров М.Б. Історична топографія передмість м. Кам’янця-Подільського. Науковий збірник. —Вінниця. 1993.
32.	Пламеницька Є.М. Про час заснування Кам’янця-Подільського замку-фортеці. (Слов’яно-руські старожитності). —Київ. 1970.
33.	Пламеницька Є.М. Дослідження Кам’янець-Подільського замку. (Археологія). —Київ. 1976. Т.16.
34.	Пламеницька О.А. Середньовічна житлова забудова Кам’янця-Подільського. (Архитектурное наследие). — 1985. №33.
35.	Пламеницька О.А. Початок мурованого оборонного будівництва на Поділлі. (Архітектурна спадщина України). —Київ. 1994, Вип. 1.
36. Пламеницька О.А. Християнські святині Кам’янця на Поділлі. —Київ. “Техніка”. 2001.
37.	Пламеницька Є.М. Винокур І.С., Хотюн Г.М., Медведовський І.І. Кам’янець-Подільський. Історико-архітектурний нарис. —Київ. “Будівельник”. 1968.
38.	Про оголошення замку-фортеці в м. Кам’янці-Подільському Державним історико-архітектурним заповідником. Постанова РНК УРСР від 23 березня 1928 р. — Законодавство про пам’ятки історії та культури. —Київ. 1970.
39.	Список пам’ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави. Постанова Ради Міністрів Української РСР від 21 серпня 1963 року №970. —Законодавство про пам’ятки історії та культури. —Київ. 1970.
40.	Про створення державного історико-архітектурного заповідника в м. Кам’янці-Подільському. Постанова Ради Міністрів Української РСР від 17 травня 1978 року. №298.
41.	Про надання Кам’янець-Подільському Державному історико-архітектурному заповіднику статусу Національного. Указ Президента України від 30 квітня 1998 року.
42.	Сементовський А.А. Каменец-Подольский. (Архив исторических и практических сведений, относящихся до Росии) СпБ, 1862.
43.	Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. —Киев. 1895.
44.	Сіцінський Є. Оборонні замки Західного Поділля, XIV-XVII ст.: (історико-археорлогічні нариси). —Київ. 1928.
45.	Сичинський В. “Украина в коментариях и описаниях иностранцев с VI по XV в.в.”. —Нью-Йорк. 1953.
46. Халпахчьян О.Х. Сооружения армянской колонии в Каменец-Подольском. (Архитетурное наследство), 1980, №28.
47.	Юрченко П.Г. Кам’янець-Подільськой замок. (Архітектурні пам’ятки). —Київ. 1950.
48.	Antony J. Do dzejow Kamienza Podolskiego. (y paperуw pozostalych po s.p. D-rze A.J. Rolle) II Przevodnik naukowy i Literacki. —1907.
49.	Chszaszczewski J. Koscioly ormiaсskie. -Sztuka kresow wchodnik. —Krakow, 1998, T.III.
50.	Chszaszczewski J. Ormianskie swiatynie na Podolu. –Krakow –1998.
51.	Cziсski Jacek. Studia nad historzczne ikonografia widokуw i panoram Kamieсca Podolskiego.
52.	Kamieniec Podolski. Studia z dziejow miasta i regionu. Pod red. Feliksa Kiryka. — Krakow. Wydawnictwo Naukowe Akademii Pedagogicznei. 2000.
53.	Janczykowski Jan. O potrzebie badaс fortzfikacji Kamienca Podolskiego. — Kamienec Podolski. Studia z driejуw miasta i regionu. Krakow. Wydawnictwo Naukowe Akademii Pedagogicznei. 2000.
54.	Kiryk Feliks. Z driejуw pуznosrednio-wiecznego Kamienca Podolskiego. — Krakow. Wydawnictwo Naukowe Akademii Pedagogicznei. 2000.
55.	Kolodziejczyk Dariusz. Kamieсec Podolski pod panowaniem tureckim 1672-1699. — Krakow. Wydawnictwo Naukowe Akademii Pedagogicznei. 2000.
56.	Kolodziejczyk D. Podolie pod panowaniem tureckim. E alei Kamieсecki. 1672-1699. —Warshawa. 1994.
57.	Kowalczuk J. Poznobarokowe koscily j klasztory w diecezji kamieneckiej. - Sztuka kresow wschodnich. — Krakow, 1996.
58.	Lukasz Marek. Polokaczjna zabudowa przy Rynku Polskim w Kamiencu Podolskim w љwietle wpozwуw zachodnioeuropejskich. —Kamieсec Podolski. Studia y driejуw miasta s regionu. Krakow. 2000.
59.	Marczyсski W. Statystyczne, topograficzne i historyczne opisanie gubernii Podolskiej z rycinami i mappami. - T.1. -Wilno, 1820.
60.	Prnsiewicz A. Kamieсec-Podolski: Szkic historyczny. —Kijow; Warszawa, 1915.
61.	Przybzi Jan. Kamieсeiec Podolski albo Trylogia na nowo przezywana. Wroclaw, “Norton“, 1998.
62.	Rolle J. Zameczki podolskie na kreasach multanskieh. — Warszawa, 1880.
63.	Rolle J. Wycieczka do Kamienca (Klosy). Warszawa, 1898.
64.	Rymsza Janusz. Most zamkowy - Kamianec Podilski. Studia z driejуw miasta i regionu. —Krakow, 2000.
65.	Studia i materialy. The regional expert meeting on Cultural Landscapes in Eastern  Europe. -Poland, 29 Sep. - 3 Oct. 1999.
66.	Vademecum konservatora zabytkow. 1997 biuletyn PKN ICOMOS. - Warszawa 1997-1999.
67.	Essential Atlas of the World. -Italy. Barnes&Noble Books/
68.	Jerome Wyckoff. Reading the Earth (landforms in the making). - New Jersey. 1999.
70.	Географічна енциклопедія України: В 3-х т. – Київ, 1990. Т2: З-О. –С. 94.
71.	Геренчук К.І., Геоморфология Подолья // Ученые записки Черновицкого ун-та, 1950. – Т.8, Вып.2. –С. 89-111.
72.	Геренчук К.І., Койнов М.М., Цись П.М. Природно-географічний поділ Львівського та Подільського економічних районів. – Львів, 1964. – 220 с.
73.	Денисик Г.І. Лісополе України. – Вінниця: Тезис, 2001. – 284 с.
74.	Денисик Г.І. Природнича географія Поділля. – Вінниця: Екобізнесцентр, 1998. – 184 с.
75.	Іванченко А. Міста України. Довідник. – К.: Картографія, 1999. – 136 с.
76.	Маринич О.М. Про походження врізаних меандрів Дністра // Нак. запис. Київського ун-ту. 1950. – Т.9, вип. 1, – С. 37-46.
77.	Природа Хмельницької області / За ред. К.І. Геренчука. – Львів: Вища школа, 1980. – 152 с.
78.	Чижов М.О. Український лісостеп: Фізико-географічний нарис. – К.: Радянська школа, 1961. – 304 с.